СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року                                     м. Харків                        Справа № 922/4540/21  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:головуюча   суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В. , суддя  Гетьман Р.А.
при секретарі  Стойка В.В.     
за участю:
позивача - адвокат Кравчун Д.В., свідоцтво від 29.03.2022 року №ПТ 4013; 
відповідача - не з`явився; 

розглянувши  у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду   апеляційну скаргу   особи, уповноваженої  діяти від імені Акціонерного товариства   "Завод "Електроважмаш" - Петруніної  К.О. (вх. №881Х/1-18) 
на рішення     господарського суду Харківської               області від 21.06.2022 року у справі №922/4540/21, ухвалене       в приміщенні господарського суду Харківської               області (суддя  Аюпова Р.М.),  повний  текст якого складено    01.07.2022 року 
за позовом  	 Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут", м. Харків     	
до  	 Акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш", м. Харків   	
про  	стягнення коштів в розмірі 1171130,30 грн. 	

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду  Харківської      області від 21.06.2022 року  у справі № 922/4540/21  у  задоволенні позову відмовлено  частково; стягнуто  з  Акціонерного товариства  "Завод "Електроважмаш"  на користь Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут"  заборгованість за електричну енергію в сумі 720493,20 грн. (з яких: ел. енергія - 600411,00 грн., ПДВ на ел. енергію - 120082,20 грн.) на п/р із спеціальним режимом використання в філії ХОУ AT "Ощадбанк" НОМЕР_1 , МФО 351823; стягнуто   з Акціонерного товариства  "Завод "Електроважмаш" на користь Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" 3% річних у сумі 65690,56 грн., індекс інфляції у сумі 319255,98 грн. та судовий збір у сумі 17566,97 грн. на п/р НОМЕР_2 в АТ "Мегабанк", МФО 351629.
Особа, уповноважена діяти від імені Акціонерного товариства   "Завод "Електроважмаш" - Петруніна К.О. з  рішенням  господарського суду першої інстанції не погодилась   та звернулась    до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення        господарського суду Харківської       області від 21.06.2022 року  у справі та ухвалити нове рішення, яким  задовольнити клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, відмовити у стягненні  інфляційних втрат у повному обсязі.
Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на таке.
На теперішній час підприємство  з об`єктивних причин не може самостійно здійснити швидке переорієнтування існуючого запланованого обсягу тягового виробництва на нових замовників; відповідач не  отримує ані бюджетного фінансування, ані будь-яких дотацій чи преференцій.  У зв`язку з тяжкою економічною ситуацією, яка склалась в галузі не тільки важкого машинобудівництва, але й у всій державі, підприємством було запроваджено низку операційних заходів, основною метою яких є збереження робочих місць, додержання соціальних гарантій працівників та своєчасне наповнення бюджету держави.
Підприємство не могло своєчасно здійснювати розрахунки з позивачем, оскільки з грудня 2019 року та на теперішній час  існує заборгованість по заробітній платі.
Обставиною, що додатково стала причиною погіршення фінансового стану підприємства та фактично унеможливила виконання зобов`язань є запровадження карантину, з метою запобігання на території України коронавірусної хвороби COVID-19, яка є  обставиною непереборної сили та є надзвичайною та невідворотною зовнішньою подією, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання.
Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися виходячи з індексу інфляції  за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).
Посилається на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 30.05.2019 року у справі №916/2268/18, від 04.06.2019 року у справі №904/3351/18, від 06.11.2018 року у справі №913/89/18, від  04.12.2018 року у справі №916/65/18, від 03.07.2019 року у справі №917/791/18.
Окрім того, апелянт, посилаючись на приписи ст. 256 ГПК України,  просила поновити строк на подання апеляційної скарги, оскільки  повний текст оскаржуваного рішення  відповідачем отримано лише 28.07.2022 року.
Протоколом  автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2022 року,   суддею - доповідачем у справі визначено суддю  Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча  суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В., суддя Геза Т.Д. 
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022      від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Указами  Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №133/2022 від 14.03.2022 року, №573/2022 від 15.08.2022 року, №757/2022 від 07.11.2022 року,  відповідно продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21  листопада   2022 року строком на 90 діб.
        Наказом Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2022 року № 03 "Про встановлення особливого режиму роботи суду в умовах воєнного стану" встановлено особливий режим роботи суду в умовах воєнного стану з 01.04.2022 року та запроваджено відповідні організаційні заходи, зокрема: рекомендовано учасникам судових справ утриматись від відвідування суду, свої процесуальні права та обов`язки, передбачені ГПК України, реалізовувати з використанням офіційної електронної пошти суду: inbox@eag.court.gov.ua.   
          Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.08.2022 року апеляційну скаргу  особи, уповноваженої  діяти від імені Акціонерного товариства   "Завод "Електроважмаш" - Петруніної  К.О. на рішення     господарського суду Харківської               області від 21.06.2022 року у справі залишено  без руху; останню зобов`язано    усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та роз`яснено, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту. 
          Суддя - доповідач Терещенко О.І. перебувала у відпустці з 25.08.2022  року по  09.09.2022 року включно. 
           01.09.2022 року на адресу суду від апелянта надійшло клопотання   про продовження строків для усунення недоліків апеляційної скарги (продовження строків для сплати судового збору)(вх. №4833ел.3172), в якому остання  просила        продовжити  Акціонерному товариству "Завод "Електроважмаш" строки для усунення недоліків апеляційної скарги, встановлені ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.08.2022 року  у справі, шляхом відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги, до винесення рішення по суті справи, або надання відповідачу додаткового часу для сплати судового збору.
          Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.09.2022 року відмовлено  у задоволенні клопотання    особи, уповноваженої  діяти від імені Акціонерного товариства   "Завод "Електроважмаш" - Петруніної  К.О. про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги до винесення рішення по суті справи;  продовжено апелянту     -      особі, уповноваженій  діяти від імені Акціонерного товариства   "Завод "Електроважмаш" - Петруніній  К.О.   процесуальний строк на усунення недоліків апеляційної скарги, викладених в ухвалі  Східного апеляційного господарського суду від 23.08.2022 року   у справі,   протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали; запропоновано  учасникам справи для прискорення документообігу в межах цієї справи, надсилати їх з використанням програми "Електронний суд" (за умов відповідної реєстрації) або скеровувати документи з засвідченням електронним цифровим підписом уповноваженої особи на електронну адресу Східного апеляційного господарського суду inbox@eag.court.gov.ua.
Станом на 26.12.2022 року апелянтом вимог ухвали суду від 12.09.2022 року не було виконано, доказів отримання апелянтом ухвали  від  12.09.2022 року до суду апеляційної інстанції не надходило.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.12.2022 року продовжено  апелянту            -      особі, уповноваженій  діяти від імені Акціонерного товариства   "Завод "Електроважмаш" - Петруніній  К.О.   процесуальний строк на усунення недоліків апеляційної скарги, викладених в ухвалі  Східного апеляційного господарського суду від 23.08.2022 року   у справі,  протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали; запропоновано учасникам справи для прискорення документообігу в межах цієї справи, надсилати їх з використанням програми "Електронний суд" (за умов відповідної реєстрації) або скеровувати документи з засвідченням електронним цифровим підписом уповноваженої особи на електронну адресу Східного апеляційного господарського суду inbox@eag.court.gov.ua.
26.01.2023 року на адресу суду від апелянта  надійшла заява про усунення недоліків, з доказами сплати судового збору за подання апеляційної скарги (вх.№1153 ел.1686), яку, разом  з додатками, долучено до матеріалів справи.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.01.2023 року клопотання    особи, уповноваженої діяти від імені Акціонерного товариства   "Завод "Електроважмаш" - Петруніної  К.О. про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження задоволено; поновлено  строк на подання апеляційної скарги; відкрито   апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, уповноваженої  діяти від імені Акціонерного товариства   "Завод "Електроважмаш" - Петруніної  К.О.   на рішення       господарського суду Харківської        області від 21.06.2022 року у справі; учасникам справи   встановлено  строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого вони мають право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України,                   з доказами надсилання його апелянту; запропоновано  учасникам справи   свої процесуальні права та обов`язки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України, реалізовувати з використанням офіційної електронної пошти суду: inbox@eag.court.gov.ua та телекомунікаційної мережі "Електронний суд"; учасникам судового процесу необхідно повідомити суд про їх номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або інші засоби зв`язку, зокрема, мобільного (за їх наявності), які можуть бути використані для викликів або повідомлень; витребувано   з господарського суду Харківської      області                 матеріали справи №922/4540/21;  до  розгляду апеляційної скарги дію рішення господарського суду Харківської        області від 21.06.2022 року у справі №922/4540/21 зупинено. 
07.02.2023 року на адресу суду з господарського суду Харківської області надійшли матеріали справи №922/4540/21 (вх.№1574).
20.02.2023 року на адресу суду від  відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх..№2070 ел. 3292), в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, який  долучено до матеріалів справи, в обґрунтування якого вказує на те, що      на час установленого карантину  позивач не отримує у повному обсязі оплату за надані послуги з постачання електричної енергії, проте зобов`язання перед операторами системи розподілу залишаються незмінними; позивач також знаходиться у скрутному матеріальному стані, у зв`язку з боргами споживачів перед товариством;  відповідач систематично порушує строки оплати  по договору  про постачання електричної енергії та має заборгованість .
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.02.2023 року призначено  справу до розгляду на   "22" березня 2023 року о  16:30 год.  у приміщенні Східного  апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, зал судового засідання  №132; запропоновано  учасникам справи визначитися із своєю явкою у судове засідання (можливістю його проведення за відсутністю представника) шляхом своєчасного повідомлення суду; попереджено, що неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи; запропоновано   учасникам справи для прискорення документообігу в межах цієї справи, надсилати їх з використанням програми "Електронний суд" (за умов відповідної реєстрації) або скеровувати документи з засвідченням електронним цифровим підписом уповноваженої особи на електронну адресу Східного апеляційного господарського суду inbox@eag.court.gov.ua.; учасникам судового процесу необхідно повідомити суд про їх номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або інші засоби зв`язку, зокрема, мобільного (за їх наявності), які можуть бути використані для викликів або повідомлень.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової  справи між суддями від 21.03.2023 року, у зв`язку з тимчасової непрацездатністю судді Гези Т.Д., на підставі   п. 2.3.50   Положення про автоматизовану систему документообігу суду, суддею - доповідачем у справі визначено суддю  Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча  суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В., суддя  Гетьман Р.А. 
         У судовому засіданні 22.03.2023 року представник   позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив  оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
          Представник відповідача в судове засідання 22.03.2023 року не зявився, про причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце    розгляду справи. 
         Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК  України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.
        У зв`язку з введенням 24.02.2022 року на території України воєнного стану, з метою дотримання розумного балансу між реалізацією права на апеляційне оскарження і принципу юридичної визначеності, копію  ухвали    суду апеляційної інстанції  від 21.02.2023 року   було надіслано на вказані учасниками справи офіційні електронні адреси: Приватне акціонерне товариство "Харківенергозбут"   -  zbutenergo@ukr.net;   АТ " Завод "Електроважмаш"   - office@ukrenergymachines.com;   kristinapetrunina.o@gmail.com            etm@spetm.com.ua   та    отримані  за цими електронними адресами: Приватним акціонерним товариством "Харківенергозбут"   -  zbutenergo@ukr.net;   АТ " Завод "Електроважмаш"   - office@ukrenergymachines.com;   kristinapetrunina.o@gmail.com            etm@spetm.com.ua , що   підтверджується роздруківками електронного листування, які містяться у матеріалах справи.
    Колегія суддів враховує  правові висновки, викладені у  постанові Верховного Суду                від 22.11.2022 року у cправі №911/1808/21, де, зокрема, вказано, що порядок використання для обміну документами електронної пошти встановлено Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", в якому зазначено, що порядок електронного документообігу визначається державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності згідно з законодавством.
      Телефонограмою  від 14.03.2023 року було повідомлено Акціонерне  товариство   "Завод "Електроважмаш"  про дату, час та місце розгляду справи.
      Також, інформацію про дату, час та місце розгляду  справи було розміщено на   офіційному веб-сайті Східного апеляційного господарського суду  веб-порталу "Судова влада України" у розділі "Повідомлення для учасників судового процесу" розділу "Громадянам".
Окрім того, відповідно до ч. 2               ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень"            усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. 
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1               ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").
Ухвалу     суду   апеляційної інстанції  від 21.02.2023 року   у встановленому порядку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень та інформація у справі, що розглядається розміщена  за веб-адресою https://court.gov.ua/fair/ та www.hra.arbitr.gov.ua/sud5039.
          Статтею  12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" передбачено, що в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. 
Навіть в умовах воєнного стану конституційне право особи на судовий захист не може бути обмеженим.
Відповідно до ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій уведено воєнний стан, здійснюється лише судами. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.
        Запровадження воєнного стану у країні не може слугувати самостійною та достатньою підставою для відтермінування вирішення спору (не здійснення розгляду справи).
При цьому, від учасників справи  впродовж всього строку розгляду судом апеляційної інстанції   справи не надходило будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи, у зв`язку з неможливістю з`явитись у призначене судове засідання.
           Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.
          Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини      від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 27.04.2000       у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006       у справі "Красношапка проти України").
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).
        Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено учасникам справи необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених       ст.       42 ГПК      України та       беручи до уваги відсутність клопотань        від учасників справи         щодо відкладення розгляду апеляційної скарги        у зв`язку з заходами,  встановленими особливим режимом роботи  суду під час дії воєнного стану, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.
          Розглянувши матеріали справи,       заслухавши пояснення представника позивача , перевіривши повноту встановлення господарським       судом першої інстанції        неоспорених обставин справи,           колегія суддів встановила наступне.
У зв`язку з відокремленням  функції з розподілу електричної енергії від функцій постачання електричної енергії, що визначено положеннями Закону України "Про ринок електричної енергії" від 13.04.2017 року, з 01.01.2019 року  ПрАТ "Харківенергозбут" є постачальником універсальних послуг на території Харківської області у відповідності до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 26.10.2018 року  № 1268.
ПрАТ "Харківенергозбут", як постачальник універсальних послуг, здійснює постачання електричної енергії з 01.01.2019 року  у порядку, визначеному "Правилами роздрібного ринку електричної енергії" (далі - Правила), затвердженими Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року  № 312 (далі - Постанова), та на умовах договору постачання універсальних послуг.
На виконання п. 13 розділу XVII Закону України "Про ринок електричної енергії" під час здійснення заходів з відокремлення, було створено електропостачальника ПрАТ "Харківенергозбут".
Відповідно до ст. 4 Закону України "Про ринок електричної енергії", учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.
Частиною  1 ст. 63 Закону України "Про ринок електричної енергії" встановлено, що універсальні послуги надаються постачальником таких послуг виключно побутовим та малим непобутовим  споживачам.
Договір про постачання універсальних послуг є публічним договором приєднання, розробляється постачальником універсальної послуги на підставі типового договору, форма якого затверджується Регулятором. Постачальник універсальних послуг розміщує договір постачання універсальних послуг на своєму офіційному веб-сайті (ч. 4 ст. 63 Закону України "Про ринок електричної енергії").
Абзацем  5 п. 13 розділу XVII Закону України "Про ринок електричної енергії" визначено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної пост та/або факт споживання електричної енергії.
Згідно з п. 7 Правил  роздрібного ринку електричної енергії, договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії (за умови надання рахунка постачальником універсальної послуги), або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.
Разом з тим, у відповідності до п. 13 Перехідних положень Закону України "Про ринок електричної енергії"  передача постачальнику універсальних послуг персональних даних побутових та малих непобутових споживачів під здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу не потребує отримання згод повідомлення таких споживачів про передачу персональних даних і вважається такою, що  здійснена в загальносуспільних інтересах з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам.
Публічний договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг розміщений на офіційному сайті ПрАТ "Харківенергозбут": zbutenergo.kharkov.ua.
Згідно з п.п. 4.12, 4.13 розділу IV Правил роздрібного ринку електричної енергії,   розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії.
Згідно з п. 10 Правил роздрібного ринку електричної енергії до запуску електронної платформи Датахаб адміністратора комерційного обліку функції адміністратора комерційного обліку на роздрібному ринку електричної енергії, у тому числі адміністрування процедури зміни постачальника електричної енергії у межах території ліцензованої діяльності, виконує відповідний оператор системи розподілу.
У відповідності до п. 4.3 Правил   роздрібного ринку електричної енергії дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку.
На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.
За вимогами п. 9.1.1 Розділу IX Кодексу   комерційного обліку електричної енергії обмін даними між адміністратором комерційного обліку, постачальником послуг комерційного обліку та учасниками ринку здійснюється у вигляді електронних документів відповідно до стандартів інформаційного обміну Датахаб, що розробляються адміністратором комерційного обліку (AT "Укрзалізниця") та затверджуються Регулятором.
Розрахунки за спожиту електричну енергію AT "Завод "Електроважмаш" ПрАТ "Харківенергозбут" проведені на підставі переданих у відповідності до наведених вимог показів приладу обліку від оператора системи розподілу - AT "Харківобленерго".
Державним підприємством "Завод "Електроважмаш" було надано підписану заяву - приєднання до умов договору про постачання електричної енергії споживачу, підписаний примірник договору про постачання електричної енергії споживачу на умовах комерційної пропозиції № 4/1, фактично споживалась електрична енергія, що підтверджується  актами приймання - передачі електричної енергії, доданими до позовної заяви, а тому  договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 195 УП від 21.12.2018 року  є  укладеним.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 248-р від 31.03.2021 року  погоджено пропозицію Фонду державного майна, щодо перетворення Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" в Акціонерне товариство у процесі приватизації.
08.04.2021 року  Фондом державного майна видано наказ № 586 "Про перетворення Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" в Приватне акціонерне товариство.
26.08.2021 року  ДП "Завод "Електроважмаш" було перетворено в Акціонерне товариство "Завод "Електроважмаш", згідно інформації, яка міститься у відомостях з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Акціонерне товариство "Завод "Електроважмаш" (відповідач, споживач) є правонаступником ДП "Завод "Електроважмаш".
Акціонерне товариство "Завод "Електроважмаш" приєдналося до умов договору № 195 УП з 21.12.2018 року  шляхом підписання заяви-приєднання на умовах комерційної пропозиції № 6.
Згідно п. 2.1 договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами  договору. 
Відповідно до п. 5.8 договору розрахунковим періодом є календарний місяць.
Пунктом  5.9 договору визначено, що оплата вартості електричної енергії здійснюється споживачем шляхом перерахування коштів на спецрахунок постачальника.
Згідно з п. 5.10 договору оплата рахунка постачальника має бути здійснена споживачем у строк, визначений в комерційній пропозиції.
За умовами п. 3 комерційної пропозиції № 6, розрахунковим періодом є календарний місяць; оплата електричної енергії, в тому числі послуги з розподілу електричної енергії, здійснюється споживачем один раз за фактичний обсяг відпущеної електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом), на підставі виставленого рахунку споживачу постачальником, в якому зазначаються суми до сплати за використану електричну енергію, в тому числі послуги з розподілу електричної енергії.
Відповідно до п. 6.2 договору споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов   договору та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно з умовами  договору.
Згідно з пунктом  4 комерційної пропозиції № 6 рахунок за спожиту електричну енергію має бути оплачений протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка споживачем.
Рахунки на оплату надаються споживачу у відповідних структурних підрозділах постачальника. В разі неотримання споживачем рахунків постачальник направляє рахунки споживачу поштовим зв`язком; у такому разі рахунки вважаються отриманими споживачем з дня їх відправлення.
У відповідності до п. 5.11 договору, якщо споживач не здійснив оплату за  договором в строки, передбачені комерційною пропозицією, постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання електричної енергії споживачу у порядку, визначеному ПРРЕЕ. У разі порушення споживачем строків оплати постачальник має право вимагати сплати пені. Пеня нараховується за кожен прострочений день оплати. Споживач сплачує за вимогою постачальника пеню у розмірі, що зазначається у комерційній пропозиції.
Згідно п. 7 комерційної пропозиції № 6,  у разі порушення споживачем строків оплати електричної енергії в тому числі послуги з розподілу електричної енергії, передбачених п. 4 комерційної пропозиції, постачальник проводить нарахування за весь час прострочення, у тому числі за день оплати: пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюються нарахування, від суми боргу, за кожен день прострочки; 3% річних з простроченої суми.Сума грошового зобов`язання за договором повинна бути оплачена споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції. Суми пені, 3% річних та індексу інфляції повинні бути сплачені протягом 5 робочих днів від дня його отримання споживачем.
Згідно з переданими оператором системи розподілу даними ПрАТ "Харківенергозбут" для AT "Завод "Електроважмаш" було сформовано рахунки за електричну енергію: за липень 2021 року  на суму 282110,64 грн. Рахунок було отримано представником відповідача під підпис 09.08.2021 року, строк оплати рахунку по 16.08.2021року. Рахунок не оплачений;   за серпень 2021 року  на суму 282359,28 грн. Рахунок було отримано представником відповідача під підпис 09.09.2021 року, строк оплати рахунку по 16.09.2021 року. Рахунок не оплачений;  за вересень 2021 року  на суму 156023,28 грн. Рахунок було отримано представником відповідача під підпис 08.10.2021 року, строк оплати рахунку по 19.10.2021року. Рахунок не оплачений.
Станом на 01.10.2021 року  сума заборгованості відповідача за спожиту електричну енергію за договором № 195 УП від 21.12.2018 року  за період липень - вересень 2021року складає 720493,20 грн.
ПрАТ "Харківенергозбут", як постачальник, виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, проте  відповідач умови договору щодо своєчасної сплати спожитої електричної енергії у встановлені договором строки не виконав, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість з 3% річних та індексу інфляції, яка станом на 01.10.2021 року складає 450637,10 грн., з яких:  131381,12 грн. - 3% річних;  319 255,98 грн. - індекс інфляції.
   Вказані вище обставини стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до  господарського суду Харківської області, в якому останній  просив стягнути з відповідача заборгованість  за договором № 195 УП від 21.12.2018 року  про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, в розмірі 1171130,30 грн., з яких: 720493,20 грн. - основна заборгованість; 131381,12 грн. - 3% річних; 319255,98 грн. - індекс інфляції. 
21.06.2022 року господарським судом Харківської  області ухвалено   оскаржуване  рішення, з підстав викладених вище.
Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість        рішення       господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної      скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна       скарга не підлягає      до           задоволення з огляду на таке.
Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.
З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.
Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.
У рішеннях           Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlanav. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі           Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
На підставі   ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають з договорів та інших правочинів. Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать   (ст. 174 ГК України).
Статтями   6,   627 ЦК України   визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог   цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту.
Загальні положення про договір визначені   ст. ст. 626-637 ЦК України, а порядок укладення, зміна і розірвання договору - ст. ст.   638-647,   649,   651-654 ЦК України. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У відповідності до ст.ст.   509,   510 ЦК України   зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених   ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Положеннями    ст. ст. 526-527 ЦК України   визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього   Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.   
Згідно ст.  599 ЦК України   зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до   ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі   ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно  ч.ч. 1, 2   ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Так, за матеріалами справи,  позивач свої зобов`язання за договором виконав належним чином та  за період липень - вересень 2021 року поставив електричну енергію, яка була спожита відповідачем, у зв`язку з чим у відповідача виникає зустрічний обов`язок - здійснити в визначений строк, своєчасну оплату постачальнику вартості електричної енергії.
Обов`язок відповідача щодо оплати передбачено умовами комерційної пропозиції, згідно якої оплата електричної енергії в тому числі послуги розподілу електричної енергії, здійснюється платником один раз за фактичний обсяг відпущеної електричної енергії, визначеного показами розрахункових засобів обліку (або за розрахунковим шляхом), на підставі виставленого рахунку споживачу постачальником, в якому зазначається сума до сплати за електричну енергію, в тому числі послуги з розподілу електричної енергії.
Станом на момент розгляду справи в господарському суді першої інстанції, відповідач заборгованість за спожиту електричну енергію за період липень - вересень 2021 року у розмірі 720493,20 грн. не сплатив та не надав  належних та допустимих  доказів у розумінні ст.ст.77-79 ГПК України, які б спростовували суму заявленого боргу.
Факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором щодо сплати на користь позивача вартості спожитої електроенергії підтверджується матеріалами справи та відповідачем не спростовується.
Таким чином, строк виконання цих зобов`язань є таким, що настав.
Отже,   враховуючи фактичні обставини справи та положення чинного законодавства, господарський суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позову в   частині  стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з оплати електричної енергії за період липень - вересень 2021 року у розмірі  720493,20 грн.  
Щодо заявлених до стягнення   131381,12 грн. - 3% річних; 319255,98 грн. - інфляційних втрат,  слід зазначити таке.
Статтею 625 ЦК України   визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 78 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11 квітня 1980 року (Віденської конвенції), до якої Україна приєдналася відповідно до   Указу Президії Верховної Ради Української РСР № 7978-ХІ від 23 серпня 1989 року, та яка набула чинності 01 лютого 1991 року, встановлено, що, якщо сторона допустила прострочення у виплаті ціни чи іншої суми, інша сторона має право на відсотки з простроченої суми.
Так, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат   є обґрунтованими та такими, що відповідають чинному законодавству, у тому числі   ст. 625 ЦК України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Вказані  суми заборгованості відповідачем не спростовані, власного контррозрахунку суми 3% річних та інфляційних втрат ним не   надано.
Колегія суддів, перевіривши здійснений позивачем розрахунок   інфляційних втрат та 3% річних     за допомогою калькулятору ЛІГА.ЗАКОН,    зазначає, що   господарський суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що    позовні вимоги в частині стягнення 131381,12 грн. - 3% річних та 319255,98 грн. - інфляційних втрат підлягають задоволенню.
Аргументи апелянта на те, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися виходячи з індексу інфляції  за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того чи був у якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), не приймаються.
Колегія суддів враховує  правові висновки, викладені у  постанові Верховного Суду від 30.07.2019 року у справі №905/306/18, де зокрема вказано на те, що нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція); нарахування інфляційних втрат за наступний період має здійснюватися з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.
          Щодо клопотання, поданого  відповідачем до  місцевого господарського суду  про зменшення розміру 3% річних на 70% до 39414,34 грн, на яке заперечень позивачем не  подавалось,  слід  зазначити наступне. 
Відповідно до положення ст. 233 ГК України, що кореспондується з положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України, суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо. При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки (пені та штрафу) є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Господарським судом першої інстанції обгрунтовано враховано правові висновки, викладені у постановах   Верховного Суду від 06.11.2018 року  у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 року  у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 року  у справі № 917/791/18, від 22.10.2019 року  у справі № 904/5830/18, де, зокрема, вказано на те, що цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Так, AT "Завод "Електроважмаш" внесено до переліку об`єктів державної власності, що підлягають приватизації у 2017-2020 роках.
Наказом Фонду державного майна України №777  від 08.06.2018 року   було прийнято рішення про приватизацію ДП "Завод "Електроважмаш". 
Розпорядженням Кабінету Міністрів України  від 16.01.2019 року  № 36-р затверджено перелік об`єктів великої приватизації державної власності (зі змінами внесеними 03.03.2020 року), відповідно до якого ДП "Завод "Електроважмаш" включено до цього переліку.
Вказане розпорядження Кабінету Міністрів України є актом, для якого не встановлений кінцевий строк його дії, тобто розпорядження від 16.01.2019 року  № 36-p залишається актуальним і у 2021 році. 
Також,  розпорядженням Кабінету Міністрів України  від 17.11.2021 року   № 1443-р Акціонерне товариство "Завод "Електроважмаш", в якості повного правонаступника прав та обов`язків Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" було внесено до даного переліку.
Відповідно до Закону України "При приватизацію державного та комунального майна" основною метою приватизації є прискорення економічного зростання, залучення іноземних і внутрішніх інвестицій, зменшення частки державної або комунальної власності у структурі економіки України шляхом продажу об`єктів приватизації ефективному приватному власнику. Приватизація здійснюється на основі таких принципів: законності; відкритості та прозорості; рівності та змагальності; державного регулювання та контролю; продажу об`єктів приватизації з урахуванням особливостей таких об`єктів; захисту економічної конкуренції; створення сприятливих умов для залучення інвестицій; повного, своєчасного та достовірного інформування про об`єкти приватизації та порядок їх приватизації; забезпечення конкурентних умов приватизації.
За умовами Меморандуму, який укладений Урядом України і Міжнародним валютним фондом з нагоди отримання четвертого траншу кредиту, питання приватизації виводиться на рівень пріоритетних в країні. Міжнародний валютний Фонд неодноразово наполягає на стимулюванні та прискоренні здійснення приватизації в Україні, оскільки такі процеси стимулюватимуть економіку, зменшують корупційні складові та приваблюють інвестиції в країну. 
Повторно вже у 2020 року у перемовинах щодо траншу у 5 млрд. доларів для України було наголошено, що до кінця року Фонд державного майна України повинен оголосити два тендери щодо продажу двох великих підприємств. Додатково три підприємства повинні бути готові до продажу в першій половині 2021 року. До списку таких підприємств увійшов Одеський припортовий завод, Центренерго, Електроважмаш, Угольна компанія Краснолиманська тощо. 
Аргументи апелянта  на те, що з грудня 2019 року  по теперішній час на підприємстві існує заборгованість по заробітній платі, яка станом на 22.07.2021 року  склала 14,7 млн. грн., а станом на 06.12.2021 року - 66,4 млн. грн.;   підприємство  з об`єктивних причин не може самостійно здійснити швидке переорієнтування існуючого запланованого обсягу тягового виробництва на нових замовників; відповідач не  отримує ані бюджетного фінансування, ані будь-яких дотацій чи преференцій; у  зв`язку з тяжкою економічною ситуацією, яка склалась в галузі не тільки важкого машинобудівництва, але й у всій державі, підприємством було запроваджено низку операційних заходів, основною метою яких є збереження робочих місць, додержання соціальних гарантій працівників та своєчасного наповнення бюджету держави; обставиною, що додатково стала причиною погіршення фінансового стану підприємства та фактично унеможливила виконання зобов`язань є  запровадження карантину, з метою запобігання на території України коронавірусної хвороби COVID-19, яка на думку апелянта є  обставиною непереборної сили і надзвичайною та невідворотною зовнішньою подією, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання,  не приймаються, з  огляду на таке.
Так, згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Статтями 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до частини першої статті 2, частини другої статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 року  № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961 року,   Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.
Згідно ч.5 ст. 97 Кодексу законів про працю,  оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.
Вказане  твердження також відображено в Рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Хонякіна проти Грузії" від 19 червня 2012 року, де зазначено, що право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.
Отже, держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.

Також, за загальним правилом обов`язковою передумовою для покладення відповідальності за порушення зобов`язання є вина особи, яка його порушила (ч. 1  ст. 614 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
За змістом частини 2  ст. 218 ГК України  підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.
Так, норма частини 2  ст. 218 ГК України  передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.
         Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду   16.07.2019  року у справі №917/1053/18 та   від 09.11.2021  року у справі №913/20/21, де, зокрема, вказано на те, що  форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.
Разом з тим, колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 06.10.2022 року у справі №911/1805/21, де, між іншим вказано на те, що  саме лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання відповідних доказів в підтвердження своїх доводів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду, оскільки саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку; дослідження таких обставин повинно відбуватись із дотриманням вимог частини першої     ст. 86 ГПК  України, відповідно до якої суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та положень     ст. 236 ГПК  України, відповідно до яких обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи; при  цьому не можна визнати належним чином та повністю дослідженими обставини, в розумінні     ст. 236 ГПК України, саму лише констатацію судами факту про підтвердженість сертифікатом у відповідача обставин непереборної сили, які звільняють його від відповідальності за порушення зобов`язання, без дослідження наявності у таких обставин ознак надзвичайності та невідворотності.
    Матеріали справи не містять доказів  на  підтвердження  наявності у відповідача обставин непереборної сили, які звільняють його від відповідальності за порушення зобов`язання, або ж наявності у таких обставин ознак надзвичайності та невідворотності.
   А тому, апелянтом  не доведено, що порушення щодо несплати відповідачем заборгованості за договором сталося внаслідок випадку або непереборної сили, що відповідно до приписів ст. 617 ЦК України   могло би бути  підставою для  звільнення  його від відповідальності за порушення зобов`язання, вразі якщо б таке порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
               Місцевим господарським судом обгрунтовано враховано правові висновки, викладені у постанові Великої  Палати  Верховного Суду   від 18.03.2020 року  у справі № 902/417/18, де, зокрема, вказано на те, що   якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора;   відповідно до положень ст. 611, ч. 3 ст. 692, ст. 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана сума річних у визначеному за договором розмірі від несплаченої загальної вартості товару є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання;  звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку, відповідно до ст. 625 ЦК України, позивач не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру;  з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві та виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір, як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених у статті 233 ГК України, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних, як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Таким чином,   суд з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, може зменшити загальний розмір відсотків річних, як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання та відмовити у їх стягненні.
Господарський суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про  часткове задоволення  клопотання відповідача   та  зменшення розміру  3% річних на 50% від загального їх розміру до 65690,56 грн., що, в свою чергу врахує оптимальний баланс інтересів сторін у спорі та правомірно задовольнив позовні вимоги частково. 
Посилання апелянта  на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 30.05.2019 року у справі №916/2268/18, від 04.06.2019 року у справі №904/3351/18, де, зокрема, вказано на  те, що вирішення питання про зменшення неустойки та розмір до якого вона підлягає зменшенню закон відносить на розсуд суду;   від 06.11.2018 року у справі №913/89/18, від  04.12.2018 року у справі №916/65/18, від 03.07.2019 року у справі №917/791/18, де, між іншим, вказано на те, що цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором, не приймаються, з огляду на те, що вирішення питання про зменшення неустойки та розмір до якого вона підлягає зменшенню закон відносить на розсуд суду та вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Колегія суддів  враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 31.05.2021 року у справі №913/567/19 (913/403/20), де, між іншим, вказано на таке. "Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в ухвалі від 27.03.2020 року  у справі № 910/4450/19 зазначив, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (п.  32 постанови від 27.03.2018  року №910/17999/16; п.  38 постанови від 25.04.2018 року  № 925/3/7, п. 40 постанов від 25.04.2018  року № 910/24257/16). Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 року  у справі № 910/8956/15 та від 13.09.2017 року  у справі № 923/682/16. При цьому, під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Суд звертається до правової позиції, щодо послідовно та неодноразово викладалась Великою Палатою Верховного Суду в питанні визначення подібності правовідносин у судових рішеннях: п.  60 постанови від 23.06.2020 року у справі №                 696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19), п.  6.30 постанови від 19.05.2020 року  у справі № 910/719/19, постанова від 16.01.2019 року  у справі №                 757/31606/15-ц, постанова від 12.12.2018 року  у справі № 2-3007/11, пункт 5.5 від 19.06.2018 року  у справі №922/2383/16; п. 8.2 постанови від 16.05.2018 року  у справі №                 910/5394/15-г."
Таким чином, правовідносини у справах, на які посилається апелянт та    обставини вказаних  справ    №916/2268/18,  №904/3351/18,   №913/89/18,  №916/65/18, №917/791/18 не є подібними до правовідносин у справі №922/4540/21,  оскільки відсутня  тотожність суб`єктного складу учасників відносин; підстави позовів у цих справах,  відповідно і встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин,  а також їх правове регулювання є різними, що виключає подібність спірних правовідносин у цих справах. 
       Отже, висновок місцевого  господарського суду         про    часткове   задоволення  позову   відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1      статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників           та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини           від 18.07.2006 року). 
Зокрема, Європейський суд з прав людини           у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 ст.           6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. 
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.     6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Апелянту         було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.
Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)
Апелянту      була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.
Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).
Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені господарським судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права. 
           Керуючись ст. ст.    269,  270, ч.1 ст. 275, ст. 282  Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  особи, уповноваженої  діяти від імені Акціонерного товариства   "Завод "Електроважмаш" - Петруніної  К.О.    залишити без задоволення.
Рішення  господарського  суду Харківської області від 21.06.2022 року у справі №922/4540/21    залишити без змін. 
          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття   і може бути оскаржена  у касаційному порядку  до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів  з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.
                    Повний текст постанови складено 22.03.2023 року.

Головуюча    суддя                                                                    О.І. Терещенко

Суддя                                                                                           П.В. Тихий  

Суддя                                                                                           Р.А. Гетьман