УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №935/130/22 Головуючий у 1-й інст. Пасічний Т. З. 
Категорія 44 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого         Павицької Т. М.,
суддів                 Борисюк Р.М., Микитюк О.Ю.
розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №935/130/22 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, третя особа на стороні відповідача – Департамент патрульної поліції про відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 19 грудня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Пасічного Т.З. в м. Коростишів,

в с т а н о в и в :
У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, у якому просить стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на свою користь моральну шкоду, завдану незаконними діями органу державної влади на загальну суму 50 000 грн.
В обґрунтування позову зазначає, що 12 серпня 2021 року інспектором роти №2 взводу №16 Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Ніцевичем Ю.В. було винесено постанову серії ДП18 №482104 про накладення адміністративного стягнення, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 122, ч.1 ст. 121 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у сумі 425 грн. Вказує, що рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 10 листопада 2021 року у справі №935/130/22 було задоволено його позов та скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 №482104 від 12.08.2021, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122, ч.1 ст.121 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн. 
Також, зазначає, що 25 серпня 2021 року інспектором 4 роти 1 батальойону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції сержантом поліції Пархомчуком М.А. було винесено постанову серії ЕАО №4683244 про накладення адміністративного стягнення, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у сумі 425 грн. Вказує, що рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 08 листопада 2021 року у справі №935/2488/21 було задоволено його позов та скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАО №4683244 від 25.08.2021, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн. 
Стверджує, що у результаті незаконного та безпідставного притягнення до адміністративної відповідальності та незаконного накладення штрафу, він поніс серйозні моральні страждання, втрату професійного зростання, що спричинило формування почуття загублених та нереалізованих можливостей, соціального відставання, втраченого життєвого часу. Вважає, що такими незаконними та протиправними діями Управління патрульної поліції в Житомирській області йому завдано моральну шкоду, а тому, посилаючись на норми ст. ст. 1173, 1174, 1176 ЦК України, просить задовольнити його позов.
Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 19 грудня 2022 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 19 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 в повному обсязі.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що судом першої інстанції не вірно зроблено висновок про те, що органом, який має представляти Державу у даній справі згідно чинного законодавства та правових позицій Верховного суду – є Головне управління поліції в Житомирській області, оскільки Управління патрульної поліції в Житомирській області не є структурним підрозділом Головного управління Національної поліції в Житомирській області, а є структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції.
Стверджує, що оскільки кошти у вигляді моральної шкоди мають бути стягнуті з держави через Державну казначейську службу України, відповідачем указано саме цей орган, а Департамент патрульної поліції – третьою особою на стороні відповідача. Вказує, що згідно чинного законодавства суд першої інстанції мав сприяти позивачу у визначенні належного відповідача. Зазначає, що позивач був позбавлений визначеного судом права на залучення інших відповідачів у справі, оскільки суд першої інстанції прийняв рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Крім того, вказує, що приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції не зазначив про наявність або відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Враховуючи вищевикладене просить скасувати рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 19 грудня 2022 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 в повному обсязі.
У відзиві на апеляційну скаргу Департамент патрульної поліції просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного. 
Згідно з положеннями ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 10 листопада 2021 року, що залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року у справі №935/2393/21 ухвалено рішення про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 №482104 від 12.08.2021, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122, ч.1 ст.121 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн. 
Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 08 листопада 2021 року у справі №935/2488/21 також ухвалено рішення про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАО №4683244 від 25.08.2021, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що інспекторами поліції УПП в Житомирській області Департаменту патрульної поліції було складено дві постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Тому відповідно органом, який має представляти Державу у даній цивільній справі згідно чинного законодавства та правових позицій Верховного Суду, є Головне управління поліції в Житомирській області.
Розглядаючи даний спір суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб, органу дізнання, досудового слідства, прокуратури, або суду.
Виходячи із приписів статей: 1173, 1174, 1176 ЦК України, правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає, як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.
Згідно пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.
Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.
Відповідно до п.5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.
Згідно ч.1, ч.5, ч.6 статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито судом у зв`язку із недоведеністю факту скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу.
Разом з тим, заявлення вимоги до відповідача - Державної казначейської служби України, яка відповідно до законодавства є органом, що здійснює лише списання коштів з державного бюджету, і не пред`являючи вимог до органу, діями якого, за твердженням позивача, йому заподіяно моральної шкоди, унеможливлює встановлення усіх фактичних обставин справи, що є підставами для притягнення до цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди, а саме: наявність шкоди, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.
Відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Згідно частини другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника (частина четверта статті 58 ЦПК України).
Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого позивач зазначає порушником своїх прав.
Відповідно до пунктів 63, 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі №641/8857/17 у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №5023/10655/11 (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі №761/35803/16-ц (пункт 33).
Отже, у справах про відшкодування шкоди державою остання бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого заподіяно шкоду.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі №610/3221/19-ц при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам необхідно виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.
Таким чином, належним відповідачем у цій справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами у цій справі є Державна Казначейська служба України (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює списання коштів з державного бюджету) та орган, дії якого призвели до завдання позивачу шкоди.
Вказане має важливе значення для правильного вирішення спору, оскільки, залучивши до участі у справі лише Державну казначейську службу України, яка є органом, що здійснює списання коштів з державного бюджету, і не залучивши як відповідача орган, дії якого, за твердженням позивача, призвели до завдання йому моральної шкоди, суд не має можливості встановити всіх фактичних обставин справи, які необхідні для встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу, у тому числі діями службових або посадових осіб яких органів така шкода була завдана, та визначення розміру відшкодування цієї шкоди. Державна казначейська служба України таких дій стосовно позивача не вчиняла, тому й об`єктивно не могла надати пояснення з приводу обставин, викладених у позові. 
Вищенаведене узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 28 жовтня 2020 року у справі №610/3221/19-ц та від 29 вересня 2021 року у справі №623/2585/19.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. 
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження №14-61цс18)). Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.
Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.
Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, саме позивач, звертаючись з позовом до суду, визначає коло відповідачів та визначає предмет та підстави позову.
Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Із змісту зазначених норм права слідує, що залучення у справі співвідповідача і заміна неналежного відповідача належним можливі лише за клопотанням позивача на певній стадії процесу. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем таке клопотання у суді першої інстанції не заявлялось.
Доводи представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 про те, що вони не мали можливості подати відповідне клопотання про залучення належного відповідача через не отримання копії ухвали про відкриття провадження є необґрунтованими, оскільки згідно рішень ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Колегія суддів звертає увагу, що ухвала про відкриття провадження у даній справі розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень - 17.05.2022, є загально доступною, однак, позивач не цікавився провадженням у справі, жодних клопотань про залучення належного відповідача чи призначення справи до розгляду в загальному порядку до суду першої інстанції не подавав.
Крім того, відповідно до супровідного листа Коростишівського районного суду Житомирської області від 12.05.2022 №935/130/22 копія ухвали про відкриття провадження була направлена на адресу ОСОБА_1 – 12.05.2022.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції).
З урахуванням предмету позову та його підстав, належним відповідачем у даній справі є держава в особі Управління патрульної поліції у Житомирській області Департаменту патрульної поліції.
Вказане має важливе значення для правильного вирішення спору, оскільки, залучивши до участі у справі лише ДКСУ, яка є органом, що здійснює тільки списання коштів з державного бюджету, і не залучивши орган, дії якого, за твердженням позивача, призвели до завдання йому моральної шкоди, не дає можливості суду встановити всіх фактичних обставин справи, які необхідні для визначення розміру відшкодування цієї шкоди. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції не вірно визначено орган, який має представляти Державу у даній цивільній справі, а саме - Головне управління поліції в Житомирській області, проте дана помилка не впливає на правильність прийнятого по суті рішення.
Права суду апеляційної інстанції формувати суб`єктний склад учасників справи та, відповідно, залучати співвідповідачів цивільно-процесуальним законом не передбачено.
Встановивши, що позов заявлений лише до органу, що здійснює тільки списання коштів з державного бюджету та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц (пункт 50), від 30 січня 2019 року у справі №552/6381/17 (пункт 39)).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання виконання судом обов`язку щодо надання обґрунтування, яке випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи.
Суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, а також врахував позиції Верховного Суду та ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 19 грудня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий 

Судді