ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1081/23 Справа № 200/9581/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Цитульський В. І. Суддя у 2-й інстанції - Канурна  О. Д.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючої судді Канурної О.Д.,
суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В., 
       за участю секретаря судового засідання: Керімової – Бандюкової Л.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Батова Л.Г. про встановлення фактів та визнання права власності на спадкове майно, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Батова Л.Г. про встановлення фактів, усунення від права на спадкування, визнання права власності на спадкове майно (суддя першої інстанції Цитульський В.І. ) , -
В С Т А Н О В И В: 
01 червня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Батова Людмила Григорівна, в якій просила суд встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_5 ; встановити факт того, що ОСОБА_2 являється сестрою ОСОБА_4 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
       Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2018 року замінено у справі неналежного відповідача ОСОБА_3 на належного відповідача ОСОБА_1 (том № 1, а.с.87 ). 
       Уточнивши позовні вимоги, в останній їх редакції від 23.04.2021 року ОСОБА_2 просила суд встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_5 ; встановити факт, що вона являється сестрою ОСОБА_4 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 ; визнати право власності на земельну ділянку, площею 0,0600 га, кадастровий номер 1210100000:02:187:0013, за адресою: АДРЕСА_1 , призначеної для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.
       28.01.2019 року ОСОБА_1 подав зустрічний позов, в якому просив: встановити факт перебування  ОСОБА_4  в безпорадному стані, опікування ним та надання йому допомоги ОСОБА_1 як спадкоємцем; встановити факт ухилення ОСОБА_2 від надання спадкоємцю  ОСОБА_4  допомоги; усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом; визнати за ОСОБА_1 право власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,0600 га, кадастровий номер 1210100000:02:187:0013, за указаною адресою.
       Уточнивши 24.07.2020 року зустрічні позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд: встановити факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю не менше як 5 років до часу відкриття спадщини із  ОСОБА_4 ; встановити факт перебування  ОСОБА_4  в безпорадному стані, опікування ним та надання йому допомоги ОСОБА_1 як спадкоємцем; встановити факт ухилення ОСОБА_2 від надання спадкоємцю  ОСОБА_4  допомоги; усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом; визнати за ОСОБА_1 право власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, площею 0,0600 га, кадастровий номер 1210100000:02:187:0013, за адресою: АДРЕСА_1 .
       В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її брат ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилася спадщина на будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Вона звернулася до нотаріусу із заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадкове майно. Проте отримала відмову з підстав ненадання документів, що підтверджують родинні відносини та документів, що підтверджують право власності на спадкове майно. Зазначає, що є рідною сестрою спадкодавця. Відмінність у документах однієї букви у прізвищі є помилкою.
        ОСОБА_4 успадкував право власності на вказаний будинок та земельну ділянку після смерті дружини – ОСОБА_5 , оскільки постійно з нею проживав.
       В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_1 зазначив, що будинок та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , було оформлено за ОСОБА_5 . Після її смерті, 07.02.2009 року її чоловік вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки проживав разом із спадкодавцем. Окрім того ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право власності на земельну ділянку.
        ОСОБА_1 з матір`ю, починаючи з липня 2011 року, почали доглядати за ОСОБА_4 , тому що він перебував в безпорадному стані. Вони прибирали у ОСОБА_4 , мили, годували його, вели спільний бюджет, займалися його похованням. 27.04.2017 року відповідач ОСОБА_1 звернувся із заявою про прийняття спадщини. Йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із недоведеністю факту проживання із спадкоємцем протягом 5 років. Він звертався до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання, проте постановою Верховного Суду від 22.04.2020 року його заяву залишено без розгляду, йому роз`яснено право звернутися із позовом на загальних підставах.
       Відповідач ОСОБА_1 стверджує, що є спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_4 . Останній перебував в безпорадному стані, оскільки мав хронічні хвороби, був особою похилого віку, потребував сторонньої допомоги. Для утримання себе та свого майна йому не вистарчало коштів. ОСОБА_6 не надавала йому допомоги, тому наявні підстави для усунення її від права на спадкування.
       Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2022 року позов  ОСОБА_2 задоволено частково.
       Визнано за ОСОБА_2 право власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
       Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку, площею 0,0600 га, кадастровий номер 1210100000:02:187:0013, за адресою: АДРЕСА_1 .
       У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
       У задоволенні зустрічного позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення фактів, усунення від права на спадкування, визнання права власності на спадкове майно відмовлено.
       Стягнуто із   ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір, виходячи із задоволених майнових вимог в сумі 8810,00 грн.
       Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 5 463,20 грн. 
       Із указаним рішенням суду не погодився відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким встановити факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю не менше як 5 років до часу відкриття спадщини із  ОСОБА_4 ; встановити факт перебування  ОСОБА_4  в безпорадному стані, опікування ним та надання йому допомоги ОСОБА_1 як спадкоємцем; встановити факт ухилення ОСОБА_2 від надання спадкоємцю  ОСОБА_4  допомоги; усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом; визнати за ОСОБА_1 право власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, площею 0,0600 га, кадастровий номер 1210100000:02:187:0013, за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_4 .
       В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції взяв до уваги лише докази, надані ОСОБА_2 , та поясненням її свідків, не давши об`єктивної оцінки письмовим доказам ОСОБА_1 та усним поясненням його свідків.
       На думку ОСОБА_1 , під час розгляду справи знайшов своє підтвердження факт перебування спадкодавця ОСОБА_4 у безпорадному стані та опікування ним і надання допомоги ОСОБА_1 , що підтвердили свідки. Також апелянт зазначає, що безпорадний стан спадкодавця підтверджується його медичними діагнозами, з урахуванням яких він потребував сторонньої допомоги, від надання якої ОСОБА_2 відмовлялася, як і від надання матеріальної допомоги. Зазначеному факту, на думку апелянта, суд першої інстанції не дав належної правової оцінки та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для усунення ОСОБА_2 від спадкування після смерті ОСОБА_4 .
       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року цивільну справу витребувано з суду першої інстанції.
       08 листопада 2022 року дана цивільна справа надійшла до Дніпровського апеляційного суду.
       14 листопада 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2022 року залишено без руху з підстав несплати судового збору.
       20 грудня 2022 року від апелянта надійшло клопотання на усунення недоліків апеляційної скарги разом з квитанцією про сплату судового збору.
       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року відкрито провадження у даній справі та надано сторонам строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.
       Копію ухвали про відкриття провадження представник ОСОБА_1 отримала електронною поштою 22 грудня 2022 року (том № 2, а.с.188.).
       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 грудня 2022 року справу призначено до розгляду.        
       В судове засідання Дніпровського апеляційного суду 08 лютого 2023 року третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Батова Л.Г. не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином.
       Заслухавши головуючого суддю, вислухавши пояснення відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 , представника ОСОБА_1 – адвоката Ревкову І.В., пояснення позивачки за первісним позовом ОСОБА_2 , представника ОСОБА_2 – адвоката Александрову М.О., дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.        
       Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
       Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Як вбачається із частини 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
       Судом першої інстанції встановлено, що згідно архівної довідки Державного архіву Дніпропетровської області від 25.09.2017 в актовому записі від 12.06.1938 № 3 про народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 » вказано: батько: « ОСОБА_8 », мати « ОСОБА_9 ».
У посвідці про народження № НОМЕР_1 вказано « ОСОБА_10 », батько « ОСОБА_11 », мати « ОСОБА_12 ».
Згідно свідоцтва про одруження « ОСОБА_10 » змінила прізвище не « ОСОБА_13 ».
Позивачем долучено також свідоцтва про народження ОСОБА_14 та ОСОБА_9 .
Згідно відповіді КП «Дніпровське МБТІ» від 26.09.2017, станом на 31.12.2012 домоволодіння АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5 . Згідно запису про укладення шлюбу № 404 ОСОБА_5 та ОСОБА_4 уклали шлюб 03.06.1986 року.
Відповідно до актового запису про смерть № 1352 ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Із домової книги вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 були зареєстровані за однією адресою з 26.07.1999року.
ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після ОСОБА_5 щодо земельної ділянки, площею 0,0600 га, в АДРЕСА_1 , кадастровий номер 1210100000:02:187:0013.
ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про смерть помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З виписки із історії хвороби № 13507 вбачається, що ОСОБА_4 перебував на лікуванні у відділенні ГСХ ГМКБ №4 з 15.07.2013 по 29.07.2013, госпіталізований у стані середньої важкості, при виписці стан задовільний, рекомендовані перев`язки 1 раз в день.
Листом прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Саєнку В.О. дозволено видачу трупа ОСОБА_4 .
З інформаційної довідки зі спадкового реєстру вбачається, що ОСОБА_4 заповіту не складав.
27.04.2017 ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 . У заяві вказано, що ОСОБА_1 проживав однією сім`єю із спадкодавцем та вів із ним сумісне господарство з 2011 року.
Із паспорта громадянина України вбачається, що місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано в АДРЕСА_2 .
Відповідно до свідоцтва про шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_15 зареєстрували шлюб 01.08.2013 року. 
Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Батової Л.Г. ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 з підстави не доведення факту сумісного проживання заявника із спадкодавцем не менш як 5 років до часу відкриття спадщини.
03.05.2017 ОСОБА_2 звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , як сестра спадкоємця.
Згідно відповіді приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Батової Л.Г. від 30.05.2016 ОСОБА_2 прийняла спадщину після ОСОБА_4 .
Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Батової Л.Г. ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 за наступних підстав: невідповідність прізвища спадкоємця та заявника; у заяві про прийняття спадщини невірно вказана дата смерті спадкоємця; не надано документів, що підтверджують право власності на спадкове майно.
ОСОБА_1 звертався до суду із заявою про встановлення факту проживання спільного проживання із ОСОБА_4 .
Актом, складеним зі слів ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , затвердженим Квартальним комітетом № 13 22.01.2019, ОСОБА_1 та його мати ОСОБА_3 проживали однією сім`єю із ОСОБА_4 з липня 2011 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 07.2011 по 02.2016 мали спільний бюджет, несли витрати на утримання ОСОБА_4 та його майна.
Аналогічна інформація відображена в довідках Квартального комітету №13 від 22.01.2019, від 16.06.2020, акті від 16.06.2020.
Позивачем надано копії медичних документів, датованих 2006, 2007, 2012, 2019 роками, із яких вбачається лікування позивачки у ці роки та наявність у позивача певних хворіб, зокрема гіпертонічна хвороба 2 стадії, кардіосклероз атеросклеротичний з порушенням ритму.
Також позивачкою надано довідку про розмір пенсії за віком за квітень – вересень 2011 – 6 291,42 грн., січень 2014 – грудень 2016 – 49 930,78 грн.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд при винесенні рішення взяв до уваги тільки письмові докази та усні пояснення свідків зі сторонни ОСОБА_2 , не давши об`єктивної оцінки письмовим доказам зі сторонни ОСОБА_1 та усним поясненням свідків зі сторонни ОСОБА_1 , є безпідставними, виходячи з наступного.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учаниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Як вбачається із частини 1 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно з частиною 3 вказаної вище статті, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 
Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Як вбачається із частини 1 статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що проживання однією сім`єю не менш ніж 5 років, перебування спадкодавця ОСОБА_4 в безпорадному стані, опікування його ОСОБА_1 та його матір`ю та надання ОСОБА_4 допомоги від ОСОБА_1 та ведення спільного бюджету, проведення ремонту, сплати комунальних послуг зі спільного бюджету та той факт, що ОСОБА_1 хоронив ОСОБА_4 підтвердили свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_3 , які підписували акт від 16.06.2020 року, є безпідставними, виходячи з наступного.
Частиною 1 ст. 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 ст.1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.
Згідно з частиною 1 ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. 
До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.
        Відповідно до висновків Верховного Суду, викладеними у постанові від 06.04.2020 року у справі № 738/1452/17, провадження № 61 – 13412св19, лише показаннями свідків за відсутності інших доказів не може бути встановлений факт спільного проживання.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що найшло своє підтвердження, а саме показаннями свідків факту перебування спадкодавця ОСОБА_4 в безпорадному стані, опікування та надання йому допомоги ОСОБА_1 , як спадкоємцем, є безпідставними, оскільки письмових доказів безпорадного стану ОСОБА_4 ОСОБА_1 не надав.
Випискою із історії хвороби № 13507 підтверджується, що ОСОБА_4 перебував на лікуванні у відділенні ГСХ ГМКБ №4 з 15.07.2013 по 29.07.2013, госпіталізований у стані середньої важкості, при виписці стан задовільний, рекомендовані перев`язки 1 раз в день.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не надав відповідної оцінки бездіяльності ОСОБА_2 , яка уникала від обов`язків підтримувати ОСОБА_4 та допомогати йому, але не робила цього, є безпідставними, оскільки в рішенні суду першої інстанції вказано, що ОСОБА_1 не обґрунтував та не довів факту ухилення спадкоємця другоє черги віднадання допомоги спадкодавцеві, а саме наявності умисних дій чи бездіяльності ОСОБА_2 , спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.
Суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_2 була пенсіонеркою, мала певні проблеми зі здоров`ям.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки по усуненню спадкоємця від права на спадкування за законом спадщини, припинив спадкові правовідносини щодо цієї спадщини відносно нього, є безпідставними, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
В судовому засіданні не знайшло свого підтвердження, що ОСОБА_2 ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, а також, що ОСОБА_4 був у безпорадному стані.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_18 мають право звернутися до спадкоємця в порядку ст. 1232 ЦК України із вимогами про відшкодування розумних витрат, які були ними зроблені на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обгрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача за первісним позовом і відмови у задоволенні зустрічного позову.
На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення  Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2022 року і задоволення апеляційної скарги  ОСОБА_1 немає.
       Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -
П О С Т А Н О В И В: 
       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2022 року залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Судді:                                                                        О.Д. Канурна
                                                                       Т.В. Космачевська
                                                                                О.В.Халаджи
Повний текст постанови складений 13 лютого 2023 року
Суддя: О.Д.Канурна