ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/5530/22                Головуючий суддя І інстанції Шаренко С. Л.
Провадження № 33/818/237/23        Суддя доповідач Шабельніков С.К.

П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
 
       27 березня 2023 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – адвоката Антоненка І.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за апеляційною скаргою захисника Антоненка І.М.  на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2022 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП,-
В С Т А Н О В И В :
       Цією постановою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець м. Харкова,
- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
       Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп.
       Постановою встановлено, що 05.09.2022 року о 18.20 в м. Харкові по вул. Шевченко, 142-А водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «КІА», д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння: очі не реагують на світло, почервоніння очей, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку в закладі охорони здоров1’я водій відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.
       В своїй апеляційній скарзі захисник Антоненко І.М. просив судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем. Вказує, що суд першої інстанції не повно дослідив всі обставини справи. Вважає, що ознаки сп`яніння, які зазначені у протоколі не відповідають переліку ознак наркотичного сп`яніння, які визначені відповідною Інструкцією, а також вважає, що вони були встановлені працівником поліції суб`єктивно. Вказує, що працівники поліції не пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння закладі охорони здоров`я.
Крім того, захисник просив поновити йому пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Київського районного суду Харківської області від 19 грудня 2022 року, посилаючись на те, що під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_1 не приймав участі, а копію оскаржуваної постанови його захисником було отримано лише 03.01.2023 року.
Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.
За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права оскарження судових рішень, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника Антоненка І.М.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник Антонов І.М. повідомив, що ОСОБА_1 дійсно повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, однак у зв`язку із хворобою не зміг з`явитись в судове засідання. Також захисник повідомив, що процесуальна позиція між ними узгоджена, а тому він не заперечував розглянути його апеляційну скаргу без участі ОСОБА_1 .
Враховуючи наведене, а також положення ст. 268 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі ОСОБА_1 , однак за обов`язкової участі захисника – адвоката Антоненка І.М.

       Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи захисника Антоненка І.М., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна не підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.
       Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.
       Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
       Визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на відомості, які містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення, відеозаписі з нагрудної камери патрульного поліцейського, рапорті працівника поліції.
       Зокрема, відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що 05.09.2022 року о 18.20 год. ОСОБА_1 керував автомобілем з ознаками наркотичного сп`яніння: очі не реагують на світло, почервоніння очей, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я :КНП ХОРОНД відмовився.
Ці обставини, а саме наявність ознак наркотичного сп`яніння у водія, вочевидь обумовлювали вимогу працівників поліції, які їх виявили, згідно п. 2.5 ПДР України, запропонувати водію пройти медичний огляд у закладі охорони здоров`я, виходячи зі специфіки дослідження, що, в свою чергу, унеможливлювало проведення такого огляду на місці зупинки транспортного засобу.
       Отже, саме з підстав відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан сп`яніння і було складено протокол про адміністративне правопорушенні з посилання на порушення водієм п.2.5 Правил дорожнього руху України.
       Оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, працівники поліції, керуючись ч.1 ст. 130 КупАП та п. 2.5 Правил дорожнього руху України об`єктивно мали процесуальні підстави для складання відповідного протоколу, в якому зафіксовано саме факт відмови від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння.
       Аналізуючи зміст цього протоколу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 був ознайомлений з відомостями цього протоколу, про що свідчить його власноручний підпис у цьому протоколі.
       Поряд з цим, в матеріалах справи міститься копія скарги на дії працівників поліції, яка підписана ОСОБА_1 08 листопада 2022 року.
       Проте, будь-якої відповіді на цю скаргу матеріали справи не містять.
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник повідомив суд, що дійсно ОСОБА_1 подавалась скарга на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівника, однак будь-якої відповіді він не отримував.
       Суд апеляційної інстанції оцінивши та проаналізувавши відомості скарги (арк. 26-28) дійшов висновку, що ця скарга дійно підписана Платоновим 08.11.2022 року.
Однак, відповідно до фіскального чеку, (арк. 26) вбачається, що рекомендований лист направлений до Управління Патрульної поліції у м. Харкові.
Проте, з відомосетй, які містяться у цій скарзі та у роздрукованому чеку не вбачається коли вона була наравлена та чи вона була отримана Управлінням патрульної поліції, що викликає сумніви у суду апеляційної інстанції.
Крім того, належить взяти до уваги, що незважаючи на незгоду із діями працівників поліції під час складання ними протоколу, захисник з моменту направлення цієї скарги до апеляційного розгляду не цікавився розглядом скарги ОСОБА_1 та не звертався будь-яким чином (листи, адвокатські запити) до Управління Патрульної поліції щоб дізнатись про стан розгляду цієї скарги.
Крім цього, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник повідомив, що не звертався до суду із позовом в порядку, визначеному КАС України, а також не звертавсь із відповідною заявою на дії працівників поліції до правоохоронних органів в порядку, передбаченому КПК України, хоча мали для цього достатньо часу, що унеможливлює врахування доводів апелянта з приводу незгоди з відомостями зафіксованими в протоколі.
       Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.
       За таких обставин суд апеляційної інстанції не вбачає порушень чинного законодавства в діях працівників поліції під час складення протоколу стосовно ОСОБА_1 , а також відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення.
       Таким чином, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
       Також належить врахувати те, що ОСОБА_1 , відповідно до відомостей довідки (арк. 2), отримав посвідчення водія внаслідок складання ним іспиту на знання вимог ПДР України. Апеляційний суд, на наявністю таких відомостей, вбачає цей випадок, як свідоме ігнорування ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до вимог ст. 10 КУпАП.
       Поряд з цим, в справі міститься відеозапис події за участю ОСОБА_1 (арк.3). З відомостей цього відеозапису об`єктивно вбачається, що працівники поліції дійсно пропонували водієві ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, від чого останній відмовився.
Також з відеозапису вбачається, що під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 не висловлював будь-яких доводів відносно того, що він не є водієм транспортного засобу. Крім того, з відомостей цього відеозапису вбачається, що на запитання працівника поліції ОСОБА_1 відповів, що саме він керував автомобілем.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем. Твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 не перебував за кермом автомобіля та не керував ним суд апеляційної інстанції розцінює як обраний спосіб захисту для уникнення ОСОБА_1 відповідальності, оскільки ці твердження поза розумним сумнівом спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме відомостями відеозапису.
Крім того, в матеріалах справи міститься направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, наявність якого у матеріалах справи обумовлено вимогами п. 8 розділу ІІ Інструкції, що свідчить про відповідність дій працівників поліції під час складення протоколу вимогам цієї Інструкції.
 
Поряд з цим, статтею 266 КУпАП визначений порядок проведення огляду на стан сп`яніння.
Огляд водія на стан наркотичного сп`яніння проводиться лише у закладі охорони здоров`я.
Відповідно до п.12 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п.4 Розділу І цієї інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Відповідно до п.4 Розділу І цієї Інструкції, ознаками наркотичного сп`яніння є:
- порушення координації рухів;
- порушення мови;
- виражене тремтіння пальців рук;
- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;
- поведінка, що не відповідає обстановці;
- звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло;
- сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови;
- почервоніння обличчя або неприродна блідність.
Проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу, в разі підозри у співробітника поліції, що водій перебуває у стані наркотичного сп`яніння, Інструкцією не передбачено.
     Інспектором поліції в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: очі не реагують на світло, почервоніння очей, порушення координації рухів.
Також в направленні на огляд водія транспортного засобу (арк. 4) працівник поліції зазначив, що у ОСОБА_1 наявні ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: почервоніння обличчя, звужені зіниці, які не реагують на світло, порушення мови.
       Отже, враховуючи відсутність відповіді на скаргу ОСОБА_1 на дій працівників ці ознаки, а саме: почервоніння обличчя, звужені зіниці, які не реагують на світло, порушення мови - відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, а тому такі твердження захисника є необґрунтованими. 
       З огляду на викладене, апеляційний суд поза розумним сумнівом не вбачає порушень вимог Інструкції з боку інспектора поліції щодо виявлення ознак наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 .
       Крім того, відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
       Оцінюючи послідовність дій працівників поліції, вбачається, що 05.09.2022 о 18.41 год., в м. Харкові на вул. Шевченка, в районі будинку № 142-А, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «КІА», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння: почервоніння обличчя, звужені зіниці, які не реагують на світло, порушення мови. На пропозицію працівника поліції водій відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку в закладі охорони здоров`я та стосовно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, що повністю відповідає вимогам ст. 266 КУпАП.
Згідно з вимогами п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Поряд з цим, відповідно до п. 12 Розділу ІІ Інструкції
про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Слід зазначити, що відповідно до відомостей відеозапису, поза розумним сумнівом вбачається, що працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння саме в медичному закладі.
Положення вищенаведеної Інеструкції не передбачають обов`язкового повідомлення особи про конкретний медичний заклад до якого направляється особа для проведення огляду на стан сп`яніння. Також, ОСОБА_1 не питав у працівників поліції до якого саме медичного закладу йому пропонують проїхати для проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння, а лише відмовився на відповідну пропозицію, що спростовує такі доводи апелянта.
Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
       Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
       Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
       У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
       Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
       Таким чином, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді, а тому підстав для скасування постанови судді, апеляційний суд не вбачає.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними. 
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
       Керуючись ст. 294 КУпАП, -
П О С Т А Н О В И В:

       Клопотання захисника Антоненка І.М. задовольнити, поновивши йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2022 року.
       Апеляційну скаргу захиснкиа Антоненка І.М. залишити без задоволення, а постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2022 року - залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                 С.К. Шабельніков