Справа № 154/2708/20 	Головуючий у 1 інстанції: Каліщук А. А. 	
Провадження № 22-ц/802/279/23  	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
14 березня 2023 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів - Бовчалюк З. А., Матвійчук Л. В.,
з участю: 
секретаря судового засідання – Черняк О. В.,
позивача – ОСОБА_1 ,
представника відповідача –  ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Київської міської прокуратури та Державної казначейської служби України, на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 28 грудня 2022 року,
                                       В С Т А Н О В И В:
       У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що слідчим відділом прокуратури м. Києва здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42015100000000555 від 05.05.2015, в якому вона підозрювалась у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.
Вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області у справі №154/2906/15 від 13.09.2017 її було виправдано на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю її винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України. 
Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 27.03.2018 вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 13.09.2015 у справі №154/2906/15 залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 28.02.2019 вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 13.09.2017 та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 27.03.2018 залишено без змін.
Відповідно до ухвал слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва її було відсторонено від займаної посади з 22.05.2015 по 19.09.2015.
Позивачка зазначає, що 20.05.2015 відповідна інформація була надрукована у газеті «Волинські новини». Тобто, необмежена кількість читачів, як знайомих, так і не знайомих з нею отримала інформацію, яка не відповідає дійсності, ганебну інформацію про нібито вчинення нею злочину, і її недоброчесність. Таким чином, їй заподіяно значну шкоду діловій та особистій репутації. 
Окрім того, їй було повідомлено про підозру, обрано запобіжний захід, відсторонено від посади, і внаслідок таких незаконних дій вона не отримувала заробіток. 
Вважала, що оскільки вона перебувала під слідством і судом 45 місяців, тому загальна гарантована державою мінімальна сума моральної шкоди становить 4723 грн х 45 = 212535 гривень.
Вказувала, що розмір завданої їй моральної шкоди є значно більший ніж той мінімум, який передбачено Законом, та становить 500 000 гривень. 
З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог позивач просила суд стягнути із Державного бюджету України на її користь відшкодування втраченого заробітку (грошового забезпечення) за період з 22.05.2015 по 19.09.2015 в сумі 9 397,36 грн та 827 640 грн моральної шкоди.
Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 28 грудня 2022 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в сумі 400 000 гривень, на відшкодування втраченого заробітку 9 397,36 гривень. Стягнуто із Київської міської прокуратури на користь ОСОБА_1 8393,44 гривні витрат, пов`язаних із проведенням експертизи, та в дохід держави 4093,97 гривень судового збору.
Не погодившись із даним рішенням суду, Державна казначейська служба України та Київська міська прокуратура, кожен зокрема, подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Підставами апеляційного оскарження вказаного судового рішення заявники зазначають неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказували, що суд застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а також не дослідили належним чином зібрані у справі докази.
Апеляційна скарга Державного казначейська служба України мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що Державна казначейська служба України жодних прав та законних інтересів позивача не порушувала, за своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних правовідносин. При цьому зазначала, що позивач не надала доказів на підтвердження наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними, винними діями відповідача. Визначений судом розмір моральної шкоди є значно завищеним, суперечить положенням чинного законодавства та призведе до незаконного збагачення за рахунок коштів держави Україна, що не відповідає принципам розумності та справедливості. Наявності підстав для відшкодування моральної шкоди у більшому, ніж гарантований державою мінімальний розмір відшкодування шкоди, належними та допустимими доказами не доведено.
       На обґрунтування апеляційної скарги Київська міська прокуратура зазначає, що в матеріалах справи відсутні достатні докази, які б підтверджували факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, відновлення стосунків з оточуючими людьми, як і доказів втрати чи погіршення таких зв`язків. Крім того, доказів на обґрунтування визначеної суми компенсації моральної шкоди позивач не надала.
        ОСОБА_1 також подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині розміру суми відшкодування моральної шкоди та розміру відшкодування понесених позивачем витрат на проведення судово-психологічної експертизи скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
       Доводи апеляційної скарги позивача зводяться до того, що вона не згідна з рішенням суду в частині визначення їй розміру моральної шкоди та відшкодування витрат на оплату судової психологічної експертизи. Вказує, що судом надана невірна оцінка висновку судової психологічної експертизи у справі. Будь- якого зрозумілого обґрунтування, пояснення факту відхилення висновку експерта, зменшення судом розміру відшкодування більше ніж у два рази по відношенню до розрахованого фахівцями-експертами із застосуванням наукових методик та медичних показань у судовому рішенні немає. Окрім того, вважає, що неналежно враховані та оцінені судом також і інші фактичні обставини, на які позивач посилалась у позовній заяві та які відповідачами не спростовані. Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги в частині відшкодування витрат на оплату судової експертизи вказує, що співвідношення вартості оплаченої експертизи по відношенню до відсоткового задоволення судом вимог позову є абсолютно незаконним і неприйнятним, оскільки зазначена сума оплати експертизи є офіційною та визначена відповідними розрахунками на підставі відомчих документів.
       У поданих сторонами відзивах кожен учасник справи заперечує доводи апеляційної скарги іншого учасника справи – протилежної сторони, та просить задовольнити його апеляційну скаргу, а протилежної сторони – залишити без задоволення.
       Згідно із ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши пояснення позивачки та представника прокуратури, дослідивши обставини справи, доводи та вимоги апеляційних скарг та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з таких мотивів.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
       Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції мотивував рішення тим, що ОСОБА_1 , відносно якої постановлено виправдувальний вирок, має право на відшкодування шкоди відповідно до приписів Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а також положень статей 23, 1167, 1176 ЦК України.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції, урахувавши тривалість перебування позивача під слідством та судом, що загалом становить повних 34 місяці, характер і обсяг страждань, яких позивач зазнала внаслідок тривалого незаконного перебування під слідством та судом; тяжкість вимушених змін у її життєвих відносинах; ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану; взявши до уваги, що під час досудового розслідування до позивачки були застосовані заходи забезпечення кримінального провадження, слідчо-розшукові дії, арешт майна; вид запобіжного заходу, а також відсторонення від посади та перебування її на лікуванні, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визнав необхідною і достатньою суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 400000 грн.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення першої інстанції відповідає в повній мірі з огляду на таке.
У відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
       Судом встановлено, що 21.05.2015 у кримінальному провадженні № 420150000000555 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України. 
Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 22.05.2015 ОСОБА_1 була відсторонена від посади головного державного інспектора митного поста «Устилуг» Волинської митниці Державної фіскальної служби України строком на два місяці до 22.07.2015.
Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 20.07.2015 ОСОБА_1 була відсторонена від посади головного державного інспектора митного поста «Устилуг» Волинської митниці Державної фіскальної служби України строком на два місяці до 19.09.2015.
Досудове розслідування кримінального провадження здійснювалось слідчим відділом Прокуратури міста Києва.
Вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 13.09.2017 ОСОБА_1 , обвинувачену у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, виправдано на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПК України у зв`язку із недоведеністю її винуватості у вчиненні даного злочину.
Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 27.03.2018 вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 13.09.2017 залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 28.02.2019 вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 13.09.2017 та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 27.03.2018 залишено без змін.
Отже, ОСОБА_1 з 21.05.2015 по 27.03.2018 перебувала під слідством та судом, тобто в загальному 33 місяці + 11 днів травня 2015 + 27 днів березня 2018. Таким чином, за період з 22.05.2015 по 19.09.2015 року у зв`язку з відстороненням вона недоотримала 9397,36 грошового забезпечення.
Відомості про її затримання правоохоронними органами та притягнення до кримінальної відповідальності були поширені правоохоронцями в засобах масової інформації. Зокрема, вже 20.05.2015 відповідна інформація було надрукована у газеті «Волинські новини». Тобто, необмежена кількість читачів, як знайомих, так і не знайомих з позивачем отримала інформацію, яка не відповідає дійсності, ганебну інформацію про нібито вчинення нею злочину, і її недоброчесність. Таким чином, їй заподіяно шкоду діловій та особистій репутації. 
Їй було повідомлено про підозру, обрано запобіжний захід, відсторонено від посади і внаслідок таких незаконних дій вона не отримувала заробіток (грошове забезпечення).
Із матеріалів кримінального провадження, які були досліджені судом першої інстанції, також вбачається, що під час проведення негласних оперативно-розшукових заходів відносно позивачки здійснювалось спостереження, зняття інформації з каналів зв`язку – прослуховування і запис телефонних розмов. Також під час досудового розслідування органом досудового розслідування проведено обшуки та вилучення за місцем її проживання. 
Таким чином, під час досудового розслідування незаконними діями органів досудового розслідування їй було заподіяно моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню у встановленому законом порядку.
Щодо обґрунтування позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури, суду, слід зазначити таке.
Відповідно до частини першої статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Частинами першою, другою статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.
У випадках, зазначених у частині першій вказаної статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.
Пунктом 1 статті 2 Закону визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду.
Статтею 3 зазначеного Закону встановлено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові, відшкодовуються (повертаються), зокрема, і моральна шкода.
Відповідно до частин першої, п`ятої, шостої статті 4, статті 13 даного Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства згідно з частиною першою статті 12 вказаного Закону.
Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.
Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала внаслідок протиправної поведінки щодо неї самої, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими, при настанні інших негативних наслідків.
Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Частиною 2 статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, якщо шкоду завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування, як запобіжного заходу, тримання під вартою.
Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) дійшла висновку про те, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто, цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливість відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто, суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.
Подібний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), Верховним Судом у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20).
Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, оскільки обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено.
У своєму позові ОСОБА_1 просила відшкодувати їй моральну шкоду в розмірі 827640,00 грн, який визначений експертом при проведенні судової психологічної експертизи.
Ухвалюючи рішення про відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із незаконності дій органів досудового слідства та прокуратури, на які посилалася позивач у заявленому нею позові.
Суд першої інстанції в частині визначення розміру моральної шкоди, завданої позивачці за незаконне перебування під слідством і судом, по суті виходив із того, що позивачем доведено, що вона зазнала незаконного втручання у своє особисте життя та власність, перенесла тяжкі емоційні хвилювання та стрес через незаконне притягнення до кримінальної відповідальності. Також застосування стосовно позивачки інших дій із покладенням на неї певних обов`язків тривалий час принижували авторитет позивача, незаконне притягнення до кримінальної відповідальності порушило її нормальні сімейні зв`язки, спричинило тяжкі душевні страждання та вимагали від неї значних додаткових зусиль для організації свого життя.
Враховуючи наведене, суд на підставі положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», періоду перебування позивача під слідством і судом 33 місяці та 11 днів травня 2015 року та 27 днів березня 2018 року, дійшов правильного та обґрунтованого висновку щодо розміру завданої позивачу моральної шкоди, який становить 400 000 грн.
На думку колегії суддів апеляційного суду, такі висновки суду першої інстанції не суперечать положенням пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та зроблені на підставі належним чином оцінених доказів.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд безпідставно зменшив розмір завданої позивачу моральної шкоди, не врахував висновок фахівців-експертів щодо розміру завданої позивачці шкоди, не заслуговують на увагу. 
Суд, визначаючи розмір завданої позивачу моральної шкоди, оцінив вказані нею процесуальні дії органів досудового слідства та дійшов висновку про відшкодування моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством мінімального розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць її перебування під слідством та судом.
Визначення розміру моральної шкоди не в мінімальному розмірі чи в збільшеному є правом суду, а не обов`язком. Колегія суддів зауважує, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її надмірного збагачення за рахунок держави. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 757/24363/20 (провадження № 61-20822св21).
З урахуванням наведеного рішення суду першої інстанції в цій частині відповідає критеріям законності та обґрунтованості, визначеним у статті 263 ЦПК України, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 у цій частині не знайшли свого підтвердження.
Щодо вирішення вимог про часткове відшкодування суми, сплаченої у зв`язку проведенням експертизи, слід зазначити наступне.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно із ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Відповідно до висновку експерта N 1494-Е за результатами проведення психологічної експертизи від 25 серпня 2022 року, складеного експертом Рівненського відділення ЛНДІСЕ Трачук А. В. на підставі ухвали Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 01 червня 2022 року, про проведення психологічного дослідження та надання висновку експерта з питань щодо запобігання особі страждань (моральної шкоди) внаслідок неправомірного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконне перебування під слідством та судом є психотравмуючими обставинами життя для ОСОБА_1 , що завдало страждання (моральну шкоду). Орієнтовний можливий розмір грошової компенсації за завдані ОСОБА_1 страждання становить 827 640 грн.
Із мотивувальної частини даного висновку експертизи вбачається, що експертиза констатує наявність тривалої психотравмуючої ситуації для ОСОБА_1 , що є підставою для отримання грошового відшкодування (компенсації) за завдані страждання (моральну шкоду). Розрахунок суми моральної шкоди є лише рекомендованою сумою компенсації.
Висновок експерта, наданий позивачем суду та оцінений разом з іншими доказами у справі, у повній мірі не може бути взятий до уваги з огляду на те, що в ньому зазначено орієнтовний можливий розмір грошової компенсації за завдану позивачу моральну шкоду загалом. Однак, він судом не покладений в основу свого рішення.
Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, в якому вжитий термін "інші обставини, які мають істотне значення", саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Подібний висновок вкладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19.
Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати. Ті, обставини, які суд першої інстанції встановив, вплинули на обґрунтування ним розміру присудженого позивачці відшкодування.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції вважав, що розумним і справедливим грошовим відшкодуванням позивачу моральної шкоди буде 400 000,00 грн. Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх достатньо мотивованими та обґрунтованими.
Практика Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. При цьому судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення аналогічних правопорушень.
Разом з тим, слід зазначити, що призначення експертиз для визначення розміру моральної шкоди не є обов`язковим, оскільки таке визначення, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, належить до компетенції суду.
Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 372/4412/15-ц.
При дослідженні висновку експерта суд повинен виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватись на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в сукупності. Разом з цим суд не може обґрунтовувати своє рішення лише висновком експертизи.
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 22 липня
2022 року у справі № П/811/4240/14 та від 09 листопада 2022 року у справі № 462/6463/16-ц. 
Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд не врахував висновок експерта за результатами психологічного дослідження від 25 серпня 2022 року, відхиляються, оскільки місцевий суд надав належну оцінку вказаному висновку в сукупності з іншими доказами. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, суд прийняв до уваги обставини справи, істотність вимушених у житті позивача змін, характер, тривалість і обсяг заподіяних моральних страждань та з урахуванням вимог розумності і справедливості, врахував висновок експерта як один із доказів у справі, надавши йому відповідну правову оцінку, й обґрунтовано вважав справедливою сумою компенсації заподіяної позивачці моральної шкоди у розмірі 400 000 грн, що є значно вищим за мінімально можливий розмір шкоди.
Щодо доводів апеляційних скарг Київської міської прокуратури та Державної казначейської служби України колегія суддів зазначає таке.
Вирішуючи спір та встановивши, що ОСОБА_1 незаконно перебувала під слідством та судом, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що внаслідок повідомлення про підозру, затримання, проведення обшуку, застосування запобіжного заходу, порушення звичайних життєвих зв`язків позивачці було заподіяно моральну шкоду, право на відшкодування якої вона набула на підставі постановленого щодо неї виправдувального вироку суду.
Посилання в апеляційних скаргах відповідачів на те, що позивачкою не доведено спричинення їй моральної шкоди, не можуть бути прийняті судом, оскільки Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено безумовне право на відшкодування моральної шкоди у розмірах і порядку, встановленому в ньому, у випадку постановлення виправдувального вироку суду. 
Доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права.
Висновки суду ґрунтуються на повно і всебічно з`ясованих обставинах справи, перевірених належними доказами, на які є покликання в рішенні суду і яким суд дав правильну юридичну оцінку.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд
                                       П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги  ОСОБА_1 , Київської міської прокуратури та Державної казначейської служби України залишити без задоволення.
Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 28 грудня 2022 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду впродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий 

Судді