ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року	Львів	Справа № 260/2245/21 пров. № А/857/15279/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді                                                       Хобор Р.Б.,
суддів                                                                            Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.
з участю секретаря судового засідання                         Зінчук Ю.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 року про закриття провадження у справі № 260/2245/21 ухвалене суддею Іванчулинець Д.В. в порядку письмового провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Закарпатській області про скасування рішення

                                                            В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № 0197001305 від 19.12.2018 року про сплату податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатом річного декларування; № 0197021305 від 19.12.2018 року про сплату військового збору;  № 0197011305 від 19.12.2018 року про застосування штрафної санкції у відповідності до вимог п. 120.1 ст.120 Податкового кодексу України.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 року провадження у справі № 260/2245/21 закрито з тих мотивів, що позивач повторно подав аналогічний позов, який уже вирішено судом у справі № 260/60/19. 
Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив позивач, подавши апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, а справу направити на продовження розгляду до суду першої інстанції.
Позивач звертає увагу на те, що первинна позовна заява у справі № 260/60/19 та ця позовна заява є різними з огляду на підстави позову. Ця позовна заява побудована на тих підставах, що є рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 26.07.2011 року у справі № 2-590/2011 року, яким стягнено з позивача заборгованість за кредитним договором № КР47910, що свідчить про відсутність прощення боргу, а звідси і отримання доходу у вигляді додаткового блага.
Позовна заява у справі у справі № 260/60/19 на цих підставах не ґрунтувалась, оскільки на той час про це рішення позивачу не було відомо.
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що у провадженні Закарпатського окружного адміністративного суду перебувала справа № 260/60/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Закарпатській області про скасування податкових повідомлень-рішень № 0197001305 від 19.12.2018 року, № 0197021305 від 19.12.2018 року,  № 0197011305 від 19.12.2018 року.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.06.2019 року по справі № 260/60/19, яке набрало законної сили 09.10.2019 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Предметом спору по справі № 260/60/19 було скасування податкових повідомлень-рішень № 0197001305 від 19.12.2018 року, № 0197021305 від 19.12.2018 року,  № 0197011305 від 19.12.2018 року.
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що предмет спору у справі № 260/60/19 та цій справі аналогічні, а тому закрив провадження у справі.
Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.238 КАС України якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суд закриває провадження у справі.
Отже, закриття провадження у справі, на підставі пункту 4 частини 1 статті 238 КАС України, можлива за умови, що позов, за яким рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.
Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
Визначаючи підстави позову як елемента його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» основним елементом верховенства права є принцип правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Для визначення тотожності позовів, апеляційний суд аналізує їх складові.
Предметом позову у цій справі є визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № 0197001305 від 19.12.2018 року про сплату податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатом річного декларування; № 0197021305 від 19.12.2018 року про сплату військового збору;  № 0197011305 від 19.12.2018 року про застосування штрафної санкції у відповідності до вимог п. 120.1 ст.120 Податкового кодексу України.
Предметом позову у справі № 260/60/19 є визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № 0197001305 від 19.12.2018 року про сплату податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатом річного декларування; № 0197021305 від 19.12.2018 року про сплату військового збору;  № 0197011305 від 19.12.2018 року про застосування штрафної санкції у відповідності до вимог п. 120.1 ст.120 Податкового кодексу України.
З цього слідує, що предмет спору у справі № 260/60/19 та цій справі є тотожними.
Тотожними є і сторони у справах.
Підставами цього позову є відсутність у позивача обов`язку сплачувати податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, які сплачуються фізичними особами із прощеного боргу за кредитними договором, оскільки є рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 26.07.2011 року у справі № 2-590/2011 року, яким стягнуто з позивача заборгованість за кредитним договором, що свідчить про те, що позивачу не прощено борг.
Підставами позову у справі № 260/60/20 було те, що, згідно з пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Тому, на думку позивача, гранична сума, яка може бути прощена (анульована) кредитором на користь позичальника, згідно з Договором прощення боргу, яка не вважається додатковим благом такого платника податку та не включається до розрахунку його загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, згідно пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, становить 1163316,3 грн., що є різницею між сумою боргу за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання за кредитом з іноземної валюти у гривню, станом на 17.01.2017 року (1634631,5 грн.) та сумою боргу за офіційним курсом НБУ станом на 01.01.2014 року (471315,23 грн.) У зв`язку із цим прощена (анульована) кредитором - ПАТ «ВіЕс Банк» за його самостійним рішенням, згідно з п. 2.2 Договору, сума 39966,2 дол. США, яка була самостійно переведена банком у 319449,83 гривні, не вважається додатковим благом платника податку та не повинна включатися до розрахунку його загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, оскільки прощена (анульована) кредитором в межах граничної суми в розмірі 1163316,3 грн., що не вважається додатковим благом.
З наведеного слідує, що підстави позову у цій справі та справі № 260/60/19 є різними.
Тому, на думку апеляційного суду, спір у цій справі не є тотожним спору у справі № 260/60/19.
З огляду на це, суд першої інстанції помилково закрив провадження у справі.
Відповідно до частини 1 статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків суду обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо підстав для закриття провадження у справі, у зв`язку з чим ухвалу суду першої інстанції необхідно скасувати та прийняти постанову, якою справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 320, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                                П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 року про закриття провадження у справі № 260/2245/21 скасувати та прийняти постанову, якою справу № 260/2245/21 направити на продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Постанова складена 30.03.2023 року