Ухвала
 
10 січня 2023 року
м. Київ
справа № 183/3214/21
провадження № 61-13213ск22
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Литвиненко І. В.(суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Олімпекс-Агро», Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрне підприємство «Придніпровське» про розірвання договору оренди земельної ділянки,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом 
до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Олімпекс-Агро» (далі - ТОВ Агрофірма «Олімпекс-Агро»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрне підприємство «Придніпровське» (далі - ТОВ «Аграрне підприємство «Придніпровське»), в якому просила розірвати договір оренди земельної ділянки від 17 грудня 2007 року, площею 3,530 га (кадастровий номер 1223281000:02:017:0096), зареєстрований 
у Новомосковському державному земельному кадастровому центрі 
за № 04:08:126:02780 від 02 лютого 2008 року, з урахуванням змін та доповнень викладених у додатковій угоді від 01 листопада 2016 року, додатковій угоді від 29 березня 2018 року (про заміну сторони та внесення змін до Договору оренди), укладений між позивачкою та ТОВ Агрофірма «Олімпекс-Агро», яке в подальшому безоплатно відступило свої права та обов`язки новому орендареві - ТОВ «Аграрне підприємство «Придніпровське».
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області своїм рішенням від 09 лютого 2022 року (у складі судді Городецького Д. І.) позов ОСОБА_1 задовольнив частково.
Розірвав договір оренди земельної ділянки від 17 грудня 2007 року, площею 3,530 га (кадастровий номер 1223281000:02:017:0096), зареєстрований 
у Новомосковському державному земельному кадастровому центрі 
за № 04:08:126:02780 від 02 лютого 2008 року, з урахуванням змін та доповнень, викладених у додатковій угоді від 01 листопада 2016 року, додатковій угоді від 29 березня 2018 року (про заміну сторони та внесення змін до договору оренди), укладений між ОСОБА_1 та ТОВ Агрофірма «Олімпекс-Агро», яке в подальшому безоплатно відступило свої права та обов`язки новому орендареві - ТОВ «Аграрне підприємство «Придніпровське».
Вирішив питання про розподіл судових витрат.
Дніпровський апеляційний суд своєю постановою від 17 серпня 2022 року 
(у складі колегії суддів: Пищиди М. М., Деркач Н. М., Ткаченко І. Ю.) рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області 
від 09 лютого 2022 року скасував та ухвалив нове судове рішення, яким 
у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.
Вирішив питання про розподіл судових витрат.
27 грудня 2022 рокуОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду 
з касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 17 серпня 2022 року, в якій заявник просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 8 частини статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року 
у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, 
що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. 
У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини 
і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень 
resjudicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: 
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; 
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Відповідно до пункту 8 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про розірвання договору найму (оренди) або договору найму (оренди) житла - сукупністю платежів за користування майном або житлом протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки.
Предметом позову у цій справі є розірвання договору оренди земельної ділянки.
З огляду на судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, оспорюваний договір оренди земельної ділянки від 17 грудня 2007 року, 
з урахуванням змін та доповнень, викладених у додатковій угоді 
від 29 березня 2018 року (про заміну сторони та внесення змін до договору оренди), укладений строком до 31 грудня 2029 року, орендна плата 
за договором становила 7,5 % від нормативної грошової оцінки землі, 
що складає 8 116,11 грн на рік.
Тобто ціна позову становить 24 348,33 грн (8 116,11 грн х 3 роки), яка станом 
на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481 грн х 100 = 248 100 грн).
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії», 
заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).
Отже, зазначена справа на підставі вимог закону відноситься 
до малозначних і окремого визнання її такою не потребує.
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК Українисуд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, 
у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Зазначення у постанові Дніпровського апеляційного суду від 17 серпня 
2022 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки ухвалене у ній судове рішення касаційному оскарженню не підлягає.
З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
Одночасно суд роз`яснює вимоги пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 17 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 
до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Олімпекс-Агро», Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрне підприємство «Придніпровське» про розірвання договору оренди земельної ділянки, відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                 І. В. Литвиненко
А. І. Грушицький
Є. В. Петров