Номер провадження: 22-ц/813/3976/23 
Справа № 2-5990/11
Головуючий у першій інстанції Шестакова Я.В.
Доповідач Пузанова Л. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2023 року                                                                  м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Пузанової Л.В.,
суддів: Кутурланової О.В.,
Чорної Т.Г.,
секретар Зєйналова А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2022 року у справі за поданням Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Андрія Олександровича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа, стягувач: Акціонерне товариство “Державний ощадний банк України”,
встановив:

У вересні 2022 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Цинєв А.О. звернувся до суду із поданням про обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України.
В обґрунтування подання послався на те, що у нього знаходиться виконавче провадження № 61276757 з примусового виконання виконавчого листа №2-5990/11, виданого 23.09.2013 року Приморським районним судом м.Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України” в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором №1856 від 11.09.2008 року в розмірі 424 040,84 грн, судових витрат у розмірі 1 700 грн та витрат на інформаційно технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120 грн та виконавчого листа № 2/1522/10477/11, виданого 22.09.2017 року Приморським районним судом м.Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України” в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» суму боргу за кредитним договором №1511/309 від 23.08.2007 року в розмірі 91989,43 доларів США.
Посилаючись на те, що ним вжито всі необхідні заходи примусового виконання рішення суду у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження», та встановлено, що рухомого та нерухомого майна за боржником не зареєстровано, а коштів для задоволення вимог стягувача – недостатньо, в той час як за наданою Державною прикордонною службою України інформацією ОСОБА_1 у вересні 2021 року перетинала державний кордон України, залишаючи зобов`язання перед банком невиконаними, приватний виконавець просив суд тимчасово обмежити боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України. 
Ухвалою суду від 13 вересня 2022 року у задоволенні подання відмовлено.
В апеляційній скарзі Акціонерне товариство “Державний ощадний банк України” просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким подання приватного виконавця Цинєва А.О. задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду щодо відсутності підстав для обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України не відповідають обставинам справи. Зокрема, судом не враховано, що приватним виконавцем вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження та надано суду список згрупованих поштових відправлень і фіскальний чек, які підтверджують факт направлення на адресу останньої постанови про відкриття виконавчого провадження у порядку, встановленому частиною першою статті 28 Закону України “Про виконавче провадження”. Скаржник вказує на те, що факт ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань щодо повернення банку боргу за кредитними угодами у спірних правовідносинах доведено ненаданням боржником у встановлений виконавцем строк достовірних відомостей про свої доходи та майно, в тому числі про майно, яким вона володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах тощо. Станом на теперішній час ОСОБА_1 не вжито жодних заходів для виконання вимог виконавчих документів. Боржниця систематично відкриває нові рахунки в банківських установах після арешту попередньо відкритих рахунків та витрачає кошти на численні поїздки за кордон, не здійснюючи жодних дій, направлених на виконання рішення суду.
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Гриценко Віталій Євгенович викладені в ній доводи не визнав, постановлену судом ухвалу просить залишити без змін.
Приватний виконавець Цинєв А.О. в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу апеляційного суду заяву про розгляд справи без його участі.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи шляхом вручення їй судової повістки під розписку, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України, неявка до суду апеляційної інстанції сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідача, пояснення представника АТ “Державний ощадний банк України”, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд зробив висновок про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Висновки суду мотивовано тим, що, порушивши питання про тимчасове обмеження боржниці ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, приватний виконавець не надав необхідних і достатніх доказів, які б свідчили про те, що вона обізнана про виконавче провадження, має можливість виконати своє зобов`язання, однак ухиляється від його виконання, а обмеження у праві виїзду за кордон дасть можливість стягнути суму боргових зобов`язань.
В процесі розгляду справи суд встановив, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21.03.2013 року, яке набрало законної сили, з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України” в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство “Державний ощадний банк України”, стягнуто заборгованість за кредитним договором №1856 від 11.09.2008 року в розмірі 424 040,84 грн. 
23.09.2013 року на виконання зазначеного рішення суд видав виконавчий лист, на підставі якого 13.02.2020 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Виконавче провадження № 61274074 з виконання зазначеного виконавчого листа перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Андрія Олександровича.
Приватний виконавець Цинєв А.О. стверджує, що постанову про відкриття виконавчого провадження він направив на адресу ОСОБА_1 14 лютого 2020 року та на підтвердження зазначеної обставини надав суду список згрупованих відправлень та фіскальний чек від 14.02.2020 року, в якому містяться відомості про відправлення боржнику ОСОБА_1 , за № відправлення: 0500079649603 та 0500079649433, проте, під час перевірки зазначених відправлень на офіційному сайті Укрпошти було зазначено, що дані про відправлення на даний час відсутні, тому що не зареєстровані в системі. 
До матеріалів подання приватним виконавцем долучено ще один список згрупованих відправлень та фіскальний чек від 10.09.2022 року, проте відомості про їх вручення боржниці ОСОБА_1 також відсутні. 
Матеріали справи свідчать про те, що на виконанні у приватного виконавця Цинєва А.О. знаходиться також виконавчий лист №2/1522/10477/11, виданий 22.09.2017 року Приморським районним судом м.Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ “Державний ощадний банк України” суми боргу за кредитним договором №1511/309 від 23.08.2007 року в розмірі 91 989,43 доларів США.
Постановою від 13.02.2020 року приватний виконавець об`єднав виконавчі провадження щодо виконання наведених виконавчих листів у зведене виконавче провадження №61276757 (а. с.19).
З метою вчинення дій, необхідних для виконання судових рішень, приватний виконавець 13 лютого 2020 року виніс постанови про арешт майна та коштів боржника та зробив відповідні запити до компетентних органів щодо наявних у ОСОБА_1 грошових коштів (рахунків у банках), рухомого та нерухомого майна.
З огляду на отриману приватним виконавцем інформацію, ОСОБА_1 не працює та пенсію не отримує; право власності на нерухоме майно, в тому числі на земельні ділянки, а також на рухоме майно на її ім`я в установленому законом порядку не зареєстровано. Виявлено та арештовано рахунки ОСОБА_1 у АТ КБ “Приватбанк”, на яких зберігаються грошові кошти в сумі 270,09грн (а. с. 37-112).
Згідно з довідкою, виданою Державною прикордонною службою України 17.08.2022 року, ОСОБА_1 має закордонний паспорт та перетинала державний кордон у період 24.09.2021 року та 27.09.2021 року (а. с.97, 103, 113).
До теперішнього часу рішення суду згідно з виконавчими документами ОСОБА_1 не виконано.
Питання щодо тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України на стадії виконання судових рішень врегульовано статтею 441 ЦПК України, відповідно до положень якої тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.
Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.
Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця (частини перша та третя статті 441 ЦПК України).
Згідно із пунктом 19 частини третьої статті 18 Закону України “Про виконавче провадження”, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів. 
Аналіз наведених норм права дає підстави зробити висновок про те, що право державного чи приватного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов`язань.
Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.
Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню відповідно до положення частини третьої статті 12, статті 81 ЦПК України.
Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання свого зобов`язання.
Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.
Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов`язання заходів визначається судом.
При цьому, під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків.
Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.
На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.
З урахуванням вказаних норм права та наявних у матеріалах справи доказів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за відсутністю доказів, які б давали підстави вважати, що боржниця ОСОБА_1 свідомо та умисно ухиляється від виконання рішення суду; має змогу виконати зобов`язання перед банком, але не робить цього з неповажних причин та що обмеження у виїзді за кордон якимось чином вплине на виконання рішень суду і буде сприяти погашенню нею заборгованості, правові підстави для задоволення подання приватного виконавця відсутні. 
Доводи апеляційної скарги про те, що приватним виконавцем здійснено вичерпний перелік можливих заходів у виконавчому провадженні, із врахуванням належного повідомлення боржниці про наявність виконавчого провадження, оцінюються колегією суддів критично, з огляду на те, що приватним виконавцем не долучено до подання та матеріалів виконавчого провадження рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення ОСОБА_2 , а також інших доказів на підтвердження того, що відповідні постанови, вимоги були направлені саме за адресою проживання боржниці та отримані саме нею.
Здійснюючи оцінку наведених вище доводів представника Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України”, суд першої інстанції правильно послався на приписи частини п`ятої статті 28 Закону України “Про виконавче провадження”, згідно із якими документи виконавчого провадження, зокрема постанови про відкриття виконавчого провадження, надіслані каналами факсимільного зв`язку, електронною поштою або з використанням інших засобів зв`язку, вважаються врученими за наявності належного підтвердження їх одержання адресатами.
Доводи апеляційної скарги про те, що боржниця перетинала державний кордон України, а тому має фінансову можливість виконувати рішення суду, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані, оскільки це твердження є припущенням, в той час як відповідно до вимог частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
До того ж перетинання ОСОБА_1 кордону в 2021 році було разовим, а не систематичним, як стверджує скаржник, та її перебування за межами України тривало всього три дні.
Недоведеним та надуманими є також твердження скаржника про те, що ОСОБА_1 систематично відкриває нові рахунки в банківських установах після арешту попередньо відкритих рахунків та витрачає кошти на численні поїздки за кордон.
Не впливає на висновки суду у спірних правовідносинах і посилання скаржника на те, що боржниця жодних дій, спрямованих на виконання рішення суду не здійснила, оскільки в даному випадку приватний виконавець мав навести, в чому саме полягає факт ухилення боржника від виконання рішення, так як сам по собі факт наявності виконавчого провадження та вчинення певних виконавчих дій не можуть бути належною підставою обмеження права боржника у виїзді за межі України. Крім того, доведення факту умисного ухилення боржника від виконання зобов`язання покладено саме на приватного виконавця.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо недоведення приватним виконавцем факту ухилення ОСОБА_1 від виконання судового рішення.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваної ухвали не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до статті 376 ЦПК України могли б бути підставою для скасування скасування судового рішення, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд
постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” залишити без задоволення, а ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2022 року — без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л. В. Пузанова

Судді: О. В. Кутурланова

Т. Г. Чорна

Повний текст постанови складено 20 січня 2023 року

Суддя Л. В. Пузанова