Номер провадження: 22-ц/813/3572/23 
Справа № 509/3146/20
Головуючий у першій інстанції Кириченко П.Л.
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Цюри Т.В., 
суддів Гірняк Л.А., Комлевої О.С.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 серпня 2022 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
ВСТАНОВИВ:
06 липня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.2-3).
30 листопада 2020 року заочним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, код ЄДРПОУ: 35625014, р/р № НОМЕР_2 в АТ «ТАСкомбанк») заборгованість за кредитним договором у розмірі 71355,90 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», судовий збір у розмірі 2102 грн (а.с.45-46).
03 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області із заявою про перегляд заочного рішення (а.с.58-60).
02 серпня 2022 року рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , код НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів», код ЄДРПОУ 35625014 заборгованість за кредитним договором в сумі 71355,90 грн. та судовий збір в сумі 2102 грн., а всього 73457,90 грн (а.с.125-126).
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 серпня 2022 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю (а.с.129-131).
08 листопада 2022 року Одеським апеляційним судом отримано відзив на апеляційну скаргу від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». У вказаному відзиві позивач наголошує на тому, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ». З огляду на вказане, позивач просить суд відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 серпня 2022 року залишити без змін.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).         
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке. 
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є доведеними, заборгованість в розмірі 29 508,75 грн не є неустойкою, а відповідно до кредитного договору та його умов даний вид зобов`язання є щомісячними процентами за користування кредитом, тому на даний вид платежу не розповсюджується норми спеціальної позовної давності. Також судом вказано, що відповідач, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляє його обов`язку погашення заборгованості. 
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, вважає вірними вказані доводи апеляційної скарги з огляду на наступне.
Так, судом встановлено, що 29 липня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СІМПЛ МАНІ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №SM-00020920.
На порушення умов вказаного кредитного договору відповідач не виконав свої зобов`язання належним чином.
Внаслідок порушення зобов`язань за даним кредитним договором відповідач має заборгованість за кредитним договором в сумі 71355,90 грн., з яких:
-22127,03 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу;
-29508,75 грн. – сума заборгованості за комісіями (щомісячний процент);
-0,12 грн. – сума заборгованості за процентами;
-19720 грн. – сума заборгованості за пенею.
29 травня 2019 року між ТОВ «СІМПЛ МАНІ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №20190529 у відповідності до умов якого, ТОВ «СІМПЛ МАНІ» відступає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (загальна сума кредиту), плату за кредитом (щомісячні та річні проценти), неустойка у вигляді штрафу за порушення клієнтом строку погашення (повернення) кредиту, річних та щомісячних процентів, повного або часткового прострочення чергового платежу передбачених кредитним договором, та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ «СІМПЛ МАНІ». Відповідно до Реєстру Боржників до Договору факторингу № 20190529 від 29.05.2019 року Товариство «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 71355,90 грн. Зазначена заборгованість підтверджується розрахунком заборгованості за даним договором.
Відповідач, заперечуючи проти позову посилався на те, що позивачем не надано належних доказів отримання повідомлення про відступлення права вимоги. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідач стверджує, що він не отримав вищевказане повідомлення, при цьому не заперечує, що у нього виникла заборгованість по кредитному договору, але не погоджується з його розрахунком.
Звертаючись з апеляційною скаргою апелянт вказує, що матеріали справи не містять жодного доказу видачі ТОВ «СІМПЛ МАНІ» та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, а також наявності у останнього кредитної або будь-якої іншої заборгованості перед позивачем.
Апеляційний суд відхиляє вказані доводи апеляційної скарги у зв`язку з тим, що як вбачається з матеріалів справи, а саме з розрахунку заборгованості по кредитному договору №SM-00020920 від 03.10.2018, відповідачем неодноразово здійснювалися платежі в рахунок погашення боргу.
Зазначене додатково підтверджує отримання ОСОБА_1 коштів відповідно до умов укладеного кредитного договору та заяви доручення про перерахування ТОВ «СІМПЛ МАНІ» грошових коштів.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що апелянтом не надано жодних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 1054 ч.1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, посилання апелянта на те, що ним не було отримано спірні грошові кошти є недоведеними, крім того, під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач не погоджувався лише із розрахунком заборгованості, а не з самим фактом її наявності.
Також, судом не можуть бути взяті до уваги доводи апеляційної скарги щодо того, що судом першої інстанції стягнуто з ОСОБА_1 платежі, які не були передбачені договором, а саме суму заборгованості за комісіями, та щодо незастосування спеціального строку позовної давності до заборгованості за пенею у розмірі 19 720 грн., виходячи з наступного.
Так, відповідно до п.п.1.1. договору Факторингу №20190529 від 29.05.2019, укладеного між ТОВ «СІМП МАНІ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» за спірним договором, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату ,а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (загальна сума кредиту), плата за кредитом (щомісячні та річні проценти) неустойки у вигляді штрафу за порушення боржником строку погашення (повернення) кредиту, річних та щомісячних процентів, повного або часткового прострочення чергового платежу передбачених кредитним договором та інші платежі, право вимоги на одержання яких належить Клієнту.
Відповідно до укладеного кредитного договору, надання кредиту ОСОБА_1 здійснювалось на певних умовах, зокрема в договорі зазначено суму кредиту, плату за оформлення кредиту, загальну суму страхового внеску, ставку річного проценту в розмірі 0,001% річних, плату за оформлення договору, щомісячний процент у розмірі 3,99% від загальної суми наданого кредиту, що нараховується щомісячно, строк надання кредиту. Також, у вказаному договорі, а саме у п.7.4 вказано, що за порушення позичальником строку погашення кредиту, річних та щомісячних процентів позичальник сплачує кредитодавцю неустойку у вигляді штрафу, розмір якого становить 2465 грн за кожний випадок прострочення, сума штрафу нараховується у розмірі 3% від загальної суми наданого кредиту.
Також вказано, що підписуючи даний договір, сторони підтверджують, що досягли згоди за усіма істотними умовами договору, які викладені в ньому на додатках.
Отже, на підставі вказаного, чітко вбачається, що ОСОБА_1 було надано у повному обсязі інформацію щодо умов кредитування та погоджено всі істотні умови укладеного кредитного договору, які ним були прийняті.
Відповідно до ст.1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Таким чином, укладаючи кредитний договір, сторони домовилися , що для розрахунку процентів за кредитом буде використовуватися два їх види, які складаються: з щомісячних процентів та річних процентів.
З Додатку графіку платежів до кредитного договору, чітко вбачається, що позичальник щомісячно мав сплачувати для погашення заборгованості за кредитним договором щомісячних платіж в розмірі приблизно 5 561,44 грн, в тому числі за щомісячними процентами.
Отже, нарахування та сплата суми щомісячних процентів в розмірі 3,99% передбачені умовами кредитного договору та відображені у графіку платежів, з цього вбачається, що кредитним договором передбачено саме такий вид нарахувань заборгованості.
Виходячи з викладеного, стягнення заборгованості в розмірі 29 508,75 грн є щомісячними процентами за користування кредитом, тому застосування строків спеціальної позовної давності до даного виду стягнення є неможливим.
На підставі вищенаведених обставин, колегія суддів вважає, що підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінивши надані сторонами докази та встановивши всі обставини справи, перевіривши наявність, підстави та розмір виникнення заборгованості, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми кредитної заборгованості.
Тому, з огляду на те, що доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, колегія судів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41. 
Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.
З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  -  ОСОБА_2 - залишити без задоволення. 
Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 серпня 2022 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором– залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 23.01.2023 року.

Головуючий                                                         Т.В. Цюра

Судді:                                                  Л.А. Гірняк 

О.С. Комлева