Постанова                   
Іменем України
 
11 січня 2023 року
м. Київ
 
справа № 645/6452/20
провадження № 61-16787св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Грушицького А. І. (суддя-доповідач),
суддів: Ігнатенка В. М., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Стрільчука В. А.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на постанову Харківського апеляційного суду від 13 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Бурлака І. В., Котелевець А. В., Хорошевського О. М.,
 
у справі за позовом  ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про припинення обтяження квартири.
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») про припинення обтяження квартири.
 
Позовна заява мотивована тим, що 11 листопада 2004 року сторони уклали кредитний договір № HAH2GF01270051, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 8 065,97 дол. США. Того ж дня з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між сторонами укладено іпотечний договір, за яким в іпотеку банку передано належну позивачу на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . На вказану квартиру накладено заборону відчуження.
 
25 грудня 2013 року позивач достроково погасила заборгованість за вказаним кредитним договором в повному обсязі, що підтверджується довідкою банку про відсутність заборгованості. Отже, 25 грудня 2013 року у зв`язку з виконанням нею умов кредитного договору та повною сплатою боргу за основним зобов`язанням договір іпотеки від 11 листопада 2004 року припинив свою дію.
 
Однак, в Державному реєстрі іпотек досі міститься запис про обтяження зазначеної квартири від 11 листопада 2004 року № 1461382. При цьому, іпотекодержателем зазначено компанію «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» (UKRAINE MORTGAGE LOAN FINANCE № 1 PLC).
 
Зазначила, що у відповідь на її звернення від 13 жовтня 2020 року про вжиття заходів щодо зняття обтяжень з належної їй квартири банк повідомив, що право вимоги за кредитним договором він відступив компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ», яка 03 жовтня 2017 року ліквідована та рекомендував для вирішення вказаного питання звернутися до суду.
 
Вказала, що вона не була стороною при укладенні договору між банком та компанією «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» та не могла знати про факт його укладення. Будь-яких повідомлень про його укладення не отримувала.
 
Зазначила, що її квартира дотепер безпідставно перебуває під обтяженням за зобов`язанням, що належним чином виконано, чим порушено її права як власника.
 
Позивач (з урахуванням уточнених позовних вимог) просила суд:
- припинити обтяження квартири за адресою: АДРЕСА_1 , вилучивши записи про обтяження наступного змісту: 
 
з Державного реєстру іпотек: реєстраційний номер обтяження: 1461382, тип обтяження: іпотека, зареєстровано 19 березня 2007 року о 13:01:02 реєстратором приватним нотаріусом Ізотовою В. А., підстава обтяження: договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, реєстр 351, 352, 19 лютого 2007 року, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіна А. В.; об`єкт обтяження: квартира за адресою: АДРЕСА_1 ; іпотекодержатель « Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ», причина відсутності коду: особа не є громадянином України, Пеліпар Хаус , 1-й поверх, 9 Клоук Лейн , Лондон, ЕС4R 2RU, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії (Pellipar House, 1-st Floor, 9 Cloak Lane, London, EC4R 2 RU, United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland), іпотекодавець ОСОБА_1 , розмір основного зобов`язання 8 065,97 дол. США, строк виконання 10 листопада 2014 року, заставна: немає;
 
з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: тип обтяження - заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 1461161, зареєстровано 11 листопада 2004 року, 15:04:38 за № 1461161 реєстратором приватним нотаріусом Костенко С. А., підстава обтяження - іпотечний договір, 12121, 11 листопада 2004 року, приватний нотаріус Костенко С. А., об`єкт обтяження - квартира за адресою: АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_1 , заявник приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Костенко С. А.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 травня 2021 року у складі судді Бабкової Т. В. позовні вимоги залишено без задоволення.
 
Рішення місцевого суду мотивовано тим, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, тому у його задоволенні слід відмовити.
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 13 вересня 2021 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
 
Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 травня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено.
 
Припинено обтяження квартири за адресою: АДРЕСА_1 , вилучивши записи про обтяження наступного змісту:
 
з Державного реєстру іпотек: реєстраційний номер обтяження: 1461382, тип обтяження: іпотека, зареєстровано 19 березня 2007 року о 13:01:02 реєстратором приватним нотаріусом Ізотовою В. А., підстава обтяження: договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, реєстр 351, 352, 19 лютого 2007 року, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіна А. В.; об`єкт обтяження: квартира за адресою: АДРЕСА_1 ; іпотекодержатель « Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ- ЕЛ-СІ» (UKRAINE MORTGAGE LOAN FINANCE № 1 PLC), причина відсутності коду: особа не є громадянином України, Пеліпар Хаус , 1-й поверх, 9 Клоук Лейн , Лондон, ЕС4R 2RU, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії (Pellipar House, 1-st Floor, 9 Cloak Lane, London, EC4R 2 RU, United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland), іпотекодавець ОСОБА_1 , розмір основного зобов`язання 8 065,97 дол. США, строк виконання 10 листопада 2014 року, заставна: немає;
 
з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: тип обтяження - заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 1461161, зареєстровано 11 листопада 2004 року, 15:04:38 за № 1461161 реєстратором приватним нотаріусом Костенко С. А., підстава обтяження - іпотечний договір, 12121, 11 листопада 2004 року, приватний нотаріус Костенко С. А., об`єкт обтяження - квартира за адресою: АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_1 , заявник приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Костенко С. А.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ОСОБА_1 належним чином виконала свої зобов`язання за кредитним договором від 11 листопада 2004 року, повністю сплатила заборгованість, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 25 грудня 2013 року. Тому вона має право на припинення обтяження свого майна, переданого в іпотеку задля забезпечення виконання кредитного зобов`язання. Висновок суду першої інстанції щодо того, що банк є неналежним відповідачем у справі, тому у задоволенні позову слід відмовити, судова колегія вважає помилковим, зважаючи на відсутність у позивача інших ефективних способів захисту своїх прав.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2021 року до Верховного Суду, АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі, витребувано її із Фрунзенського районного суду м. Харкова.
 
30 листопада 2022 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.
 
На підставі ухвали Верховного Суду від 21 грудня 2022 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.
 
Згідно з протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 10 січня 2023 року визначено такий склад колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи: Грушицький А. І. (суддя-доповідач), Ігнатенко В. М., Литвиненко І. В., Петров Є. В., Стрільчук В. А. 
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
В касаційній скарзі скаржник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що суд апеляційної інстанції розглянув справу без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.
 
В касаційній скарзі зазначається, що суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що позов пред`явлено не до належного відповідача, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.
 
Доводи інших учасників справи
 
У листопаді 2021 року  ОСОБА_1  надіслала відзив на касаційну скаргу у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суд встановив, що  ОСОБА_1 належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 11 листопада 2004 року (а. с. 11-13).
 
11 листопада 2004 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № HAH2GF01270051, за умовами якого позивач отримала кредитні кошти шляхом надання готівки через касу на строк до 10 листопада 2014 року включно у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 8 065,97 дол. США на придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 у сумі 7 000,00 дол. США і на оплату страхових платежів у сумі 1 065,97 дол. США зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,08 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісії у розмірі 0,22 % від суми наданого кредиту щомісячно в період сплати, плюс сума, розрахована відповідно до пункту 3.11 даного договору (а. с. 14, 15).
 
З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за вказаним кредитним договором 11 листопада 2004 року сторони уклали іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Костенко С. А. та зареєстрований в реєстрі за № 12121, за яким позичальник передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
 
На підставі цього договору 11 листопада 2004 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено відомості про обтяження № 1461161 (а. с. 44, 75, 76).
 
19 лютого 2007 року на підставі договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, реєстр 351, 352, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіною А. В., право вимоги за кредитним договором від 11 листопада 2004 року № HAH2GF01270051 відступлено банком на користь « Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» (UKRAINE MORTGAGE LOAN FINANCE № 1 PLC, Великобританія).
 
19 березня 2007 року до державного реєстру іпотек внесено відомості про обтяження щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на підставі вказаного договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, реєстр 351, 352, зареєстровано обтяження (тип обтяження - іпотека), реєстраційний номер обтяження - 1461382, іпотекодержатель - «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» (UKRAINE MORTGAGE LOAN FINANCE № 1 PLC) (а. с. 44, 75, 76).
 
Як вбачається з довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 25 грудня 2013 року № 1109622 у ОСОБА_1 станом на цю дату заборгованість за кредитним договором від 11 листопада 2004 року № HAH2GF01270051 відсутня; кредит погашено (а. с. 16).
 
13 жовтня 2020 року банк надав відповідь на звернення ОСОБА_1 щодо зняття заборони відчуження нерухомості, накладеної у зв`язку з договором іпотеки, у якій повідомлено, що право вимоги відступлено «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ», яка ліквідована 03 жовтня 2017 року, у зв`язку з чим рекомендовано звернутися до суду (а. с. 9).
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
 
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
 
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
 
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
 
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
 
Відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
 
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) зазначено, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.
 
Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
 
Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України).
 
Суд установив, що 19 лютого 2007 року на підставі договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, за реєстровим № 351, 352, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіною А. В., право вимоги за кредитним договором від 11 листопада 2004 року № HAH2GF01270051 відступлено банком на користь UKRAINE MORTGAGE LOAN FINANCE № 1 PLC (Великобританія).
 
19 березня 2007 року до державного реєстру іпотек внесено відповідні відомості, зокрема, на підставі вказаного договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити за реєстровим № 351, 352, зареєстроване обтяження (тип обтяження - іпотека), реєстраційний номер обтяження - 1461382, іпотекодержатель - «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ (UKRAINE MORTGAGE LOAN FINANCE № 1 PLC) (а. с. 44).
 
Отже, права кредитора та іпотекодержателя за укладеними між банком та позивачем договорами набула компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ (UKRAINE MORTGAGE LOAN FINANCE № 1 PLC).
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
 
Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
 
Згідно із пунктом 3 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» заявником є: власник, інший правонабувач, сторона правочину у яких виникло, перейшло чи припинилося речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав; іпотекодержатель, особа, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено іпотеку, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення іпотеки.
 
Таким чином, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що заявником щодо державної реєстрації припинення іпотеки та зняття відповідного обтяження може бути іпотекодержатель відповідного майна.
 
Враховуючи вищезазначене, належним відповідачем у цьому спорі є іпотекодержатель належної позивачеві квартири.
 
Подібний висновок щодо застосування норм права наведено у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2022 року у справі № 591/4655/20(провадження № 61-15734св21).
 
Висновок апеляційного суду про те, що заявлений позов про припинення обтяження квартири шляхом вилучення записів про обтяження з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є єдиним ефективним способом захисту прав позивача є помилковим, оскільки позивач вправі захистити свої права у спосіб, передбачений статтею 16 ЦК України, пред`явивши позов до належного відповідача.
 
Ураховуючи наведене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції належним чином оцінив подані сторонами докази, правильно встановив обставини справи та застосував норми матеріального та процесуального права, а апеляційний суд помилково скасував законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції.
 
З урахуванням встановлених у справі обставин ухвалене судом апеляційної інстанції судове рішення не можна вважати законним і обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню із залишенням в силі ухвали суду першої інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
 
Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.
 
Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.
 
Постанову Харківського апеляційного суду від 13 вересня 2021 року скасувати і залишити в силі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 травня 2021 року.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                           А. І. Грушицький
 
Судді:                                                                                                      В. М.  Ігнатенко
                                                                                                                  
                                                                                                                  І. В. Литвиненко 
                                                                                                                                                                                Є. В. Петров                                                                                                               В. А. Стрільчук