ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/604/23 Справа № 204/5802/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Черкез Д. Л. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року                        Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
       головуючого                Лаченкової О.В.
       суддів                        Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.
       при секретарі                Піменовій М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 11 серпня 2022 року 
по справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , Комунального житлово-експлуатаційного підприємства «Південне», треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності, припинення права власності, скасування запису про державну реєстрацію права власності та витребування нерухомого майна, -

ВСТАНОВИЛА:
       У вересні 2020 року до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , КЖЕП «Південне», треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, КП «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності, припинення права власності, скасування запису про державну реєстрацію права власності та витребування нерухомого майна.
       В обґрунтування позову Дніпровська міська рада зазначала, що Дніпровська міська рада відповідно до ст.1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є представницьким органом місцевого самоврядування. Згідно Розпорядження Голови обласної ради від 10 вересня 2003 року №171-р цілісний майновий комплекс ОЖКП «Південне», що належить до спільної власності територіальних громад області, передано у власність територіальної громади міста Дніпропетровська. Рішенням Дніпропетровської міської ради від 19.11.2003 №11/13 прийнято в комунальну власність територіальної громади міста обласних житлово-комунальних підприємств «Південне», «Центральний», «Лівобережжя». 10.09.2003 року комісією з питань приймання-передачі цілісного майнового комплексу ОЖКП «Південне» із спільної власності територіальних громад області у власність територіальної громади м.Дніпропетровська складено акт приймання-передачі із спільної власності територіальних громад області у комунальну власність територіальної громади міста Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного житлово-комунального підприємства «Південне», яким передано в житловий фонд низку житлових будинків, зокрема, будинок АДРЕСА_1 . Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» на підставі вищевказаних рішень проведено реєстрацію права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 та записано в реєстрову книгу №48ЖЮ за реєстровим №4877-181. З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Дніпровській міській раді стало відомо, що за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 120,4 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1750185212101). Реєстрація права власності здійснена державним реєстратором комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області Вусиком Максимом Олександровичем на підставі свідоцтва про право власності б/н від 28.12.1999, виданого Державним житлово-комунальним підприємством «Південне». Таким чином, із комунальної власності вибуло нерухоме майно, а тому воно підлягає витребуванню. В матеріалах реєстраційної справи міститься лист КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 08.11.2018 № 16682 про те, що станом на 31.12.2012 в матеріалах інвентаризаційної справи містяться відомості про право власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право власності б/н від 28.12.1999, виданого Державним житлово-комунальним підприємством «Південне», згідно з розпорядженням від 18.03.1998 №1608-98, зареєстровано БТІ в реєстрову книгу за №103п-188. Департаментом правового забезпечення Дніпровської міської ради здійснено запит до КП «Дніпровське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради про надання інформації щодо того, чи надавалась відповідь ОСОБА_1 від 08.11.2018 №16682 про реєстрацію права власності. У відповідь надійшов лист КП «ДМБТІ» Дніпровської міської ради від 27.04.2020 №4686 про те, що станом на 31.12.2020 в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_3 не значиться, а відповідь ОСОБА_1 про реєстрацію права власності відсутня. Документи надані відповідачем для реєстрації не відповідають дійсності, а реєстрація права власності незаконна. Також департаментом правового забезпечення Дніпровської міської ради здійснено запит до ліквідатора КЖЕП «Південне» про надання інформації про прийняття рішення виконавчим комітетом про видачу органом приватизації підприємства свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2 . Проте, станом на час подання позовної заяви відповідь не надійшла. Викладені вище обставини є підставами для витребування у ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_2 , для визнання недійсним свідоцтва про право власності та для припинення права власності та скасування запису в Державному реєстрі речових прав. У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
       Просили визнати недійсним свідоцтво про право власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1750185212101) від 28.12.1999 б/н, яке видане Державним житлово-комунальним підприємством «Південне»; витребувати у ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради квартиру АДРЕСА_2 ; припинити право власності на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1750185212101) та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_1 на даний об`єкт нерухомого майна: номер запису про право власності 29998357 від 18.01.2019 року, внесений державним реєстратором Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області Вусиком Максимом Олександровичем.
       Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 11 серпня 2022 року позовну заяву Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , КЖЕП «Південне», треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, КП «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності, припинення права власності, скасування запису про державну реєстрацію права власності та витребування нерухомого майна – задоволено частково.
       Визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло від 28 грудня 1999 року, яке видано Державним житлово-комунальним підприємством «Південне» на ім`я ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_2 згідно з розпорядженням (наказом) від 28 грудня 1999 року № 1914-99.
       Витребувано у ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради квартиру АДРЕСА_4 , реєстраційний номер объекта нерухомого майна – 1750185212101.
       Припинено право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 1750185212101, та скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_1 на дану квартиру, внесений 18 січня 2019 року державним реєстратором Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області Вусик Максимом Олександровичем, номер запису про право власності – 29998357.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Дніпровської міської ради судовий збір у розмірі 6 306,00 грн.
       В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 11 серпня 2022 року ОСОБА_1 просить скасувати рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 11 серпня 2022 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
       У відзиві Дніпровської міської ради на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 11 серпня 2022 року Дніпровська міська рада просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 11 серпня 2022 року без змін.
       Відзиви на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 11 серпня 2022 року від інших учасників справи до апеляційного суду не надходили.
       Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Судом першої інстанції встановлено, що згідно листа Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 18 квітня 2003 року №2112 щодо порядку проведення реєстрації багатоквартирних будинків (а.с.15) Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 19 червня 2003 року прийнято рішення №1549, яким вирішено встановити, що реєстрація багатоквартирних будинків у цілому, що перебувають на утриманні об`єднань співвласників (власників квартир і нежитлових приміщень), або юридичних осіб - балансоутримувачів незалежно від форм власності, за їх заявами проводиться лише для обліку (без видачі свідоцтва про право власності на багатоквартирний будинок) на підставі рішення виконкому міської ради про затвердження акта державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію житлового будинку (за наявності акта державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію житлового будинку), рішення виконкому міської ради про передачу житлового будинку на утримання (баланс), або рішення міської ради про прийняття житлового будинку до комунальної власності (за наявності акта прийняття-передачі), чи на підставі цього рішення – за умови надання інших документів, які підтверджують, що житловий будинок перебуває на балансі юридичної особи, разом з балансовою довідкою, за підписами керівника і головного бухгалтера, яка містить: відомості про адресу, рік побудови і введення в експлуатацію житлового будинку, загальну характеристику будинку, а також у разі правонаступництва балансоутримувача, що підтверджується установчими документами, з видачею заінтересованим особам виписки з облікової книги про реєстрацію багатоквартирного будинку за формою. Доручено Комунальному підприємству «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» проводити реєстрацію багатоквартирних будинків відповідно до п.1 цього рішення та у випадках, передбачених рішенням виконкому міської ради від 17.12.1998 № 2561 (а.с.13).
       Рішенням Дніпропетровської міської ради від 19 листопада 2003 року №11/13 прийнято у комунальну власність територіальної громади міста обласні житлово-комунальні підприємства «Південне», «Центральний», «Лівобережжя» з майном, будівлями і спорудами, що перебувають на їх балансі, відповідно до актів приймання-передачі від 18 серпня 2003 року, від 10 вересня 2003 року та від 12 вересня 2003 року, а також вирішено внести ці об`єкти до Переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади міста на підставі зазначених актів приймання-передачі та інвентаризаційних відомостей, оформлених згідно з рішенням виконкому міської ради від 23.05.02 №1057 «Про проведення інвентаризації майна підприємств, установ, організацій комунальної власності та формування реєстру об`єктів комунальної власності територіальної громади м.Дніпропетровська» (а.с.8).
       На підставі розпорядження голови обласної ради від 10.09.2003 року №171-р «Про передачу із спільної власності територіальних громад області у власність територіальної громади міста Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного житлово-комунального підприємства «Південне» та рішення Дніпропетровської міської ради від 26.02.2003 року №35/7 «Про прийняття майна у комунальну власність територіальної громади міста Дніпропетровська та подальше його використання» складено Акт приймання-передачі із спільної власності територіальних громад області у комунальну власність територіальної громади міста Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного житлово-комунального підприємства «Південне» від 10 вересня 2003 року, затверджений Головою міської ради ОСОБА_3 та Головою обласної ради ОСОБА_4 (а.с.9-10).
       У Переліку будинків житлового фонду ОЖКП «Південне», що передаються до комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська станом на 01.08.2003 року, зазначено, що, серед іншого, передається майно за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 357,35 м2 (а.с.11-12).
       Рішенням Виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради №204 від 20 серпня 2009 року «Про упорядкування нумерації квартир та житлової і загальної площ у будинку АДРЕСА_1 » затверджено нумерацію, житлову і загальну площі квартир у будинку АДРЕСА_1 наступним чином: приміщення АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , НОМЕР_1 вважати квартирою АДРЕСА_8 з житловою площею 39,4 кв.м., де мешкає родина ОСОБА_5 ; приміщення №4, 5 вважати квартирою АДРЕСА_9 з житловою площею 37,8 кв.м., де мешкає родила ОСОБА_6 ; приміщення №19, 20, 27 вважати квартирою АДРЕСА_10 з житловою площею 55,7 кв.м., де мешкає родина ОСОБА_7 ; приміщення №1 – площею 28,0 кв.м., приміщення №7 – площею 6,6 кв.м., приміщення №8 – площею 1,2 кв.м., приміщення №9 – площею 1,2 кв.м., приміщення №10 – площею 3,2 кв.м., приміщення №21 – площею 2,9 кв.м., приміщення №22 – площею 1,2 кв.м., приміщення №23 – площею 1,2 кв.м., приміщення №24 – площею 6,2 кв.м., приміщення №25 – площею 20,7 кв.м., приміщення №30 – площею 8,0 кв.м., приміщення №31 – площею 51,8 кв.м. вважати місцем загального користування. Директору КЖЕП «Південне» ОСОБА_8 доручено внести зміни в інвентарну справу будинку АДРЕСА_1 та провести перереєстрацію родин згідно п.1 даного рішення (а.с.16).
       Згідно рішення Виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради від 24 вересня 2009 року, розглянувши інвентарну справу на будинок АДРЕСА_1 від 27.05.2008 №40311 та враховуючи лист комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», вирішено внести зміни до рішення виконкому районної у місті ради від 20 серпня 2009 року №204 «Про упорядкування нумерації квартир та житлової і загальної площ у будинку АДРЕСА_1 », пункт 1 викладено в наступній редакції: «1. приміщення у будинку АДРЕСА_1 вважати комунальною квартирою АДРЕСА_9 » (а.с. 17).
       З листа Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради №3/9-1570 від 20 липня 2022 року вбачається, що відповідно до рішення міської ради від 19.11.2003 №11/13 «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста обласних житлово-комунальних підприємств « ІНФОРМАЦІЯ_1 », «Центральний», «Лівобережжя» житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 прийнято у власність Дніпровської міської територіальної громади. На цей час балансоутримувачем вказаного будинку є Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради (а.с.197).
        Отже, судом першої інстанції встановлено, що приміщення у будинку АДРЕСА_1 , які вважаються квартирою АДРЕСА_9 , є власністю територіальної громади м.Дніпро в особі Дніпровської міської ради.
       У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
       Однак, як зазначає позивач у позовній заяві, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Дніпровській міській раді стало відомо, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 120,4 кв.м. Однак, документи, надані ОСОБА_1 для реєстрації не відповідають дійсності, а реєстрація права власності є незаконною, у зв`язку з чим з комунальної власності вибуло нерухоме майно, яке підлягає витребуванню.
       За загальним правилом, закріпленим у статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
       Так, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №223069137 від 08 вересня 2020 року (а.с.21) вбачається, що 18 січня 2019 року державним реєстратором Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області Вусик М.І. за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 120,4 кв.м., житловою площею 73,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 1750185212101, номер запису про право власності – 29998357. Підставою для державної реєстрації права власності зазначено свідоцтво про право власності, серія та номер: б/н, видане 28 грудня 1999 року Державним житлово-комунальним підприємством «Південне».
       В матеріалах справи міститься копія Свідоцтва про право власності на житло від 28 грудня 1999 року, виданого від імені Державного житлово-комунального підприємства «Південне» на ім`я ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 120,4 кв.м., згідно з розпорядженням (наказом) від 28 грудня 1999 року №1914-99 (а.с.24), а також технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_4 , виготовлений станом на 21.11.2018 року (а.с.25-27).
       Також в матеріалах справи міститься копія відповіді від імені Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» №16682 від 08 листопада 2018 року, адресована ОСОБА_1 , в якій зазначено, що станом на 31.12.2012 року в матеріалах інвентаризаційної справи містяться відомості про право власності за адресою: АДРЕСА_11 , за гр. ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 18.03.1998 року виданого Державним житлово-комунальним підприємством «Південне» згідно з розпорядженням від 18 березня 1998 року №1608-98, зареєстровано в БТІ в реєстрову книгу за №103п-188 (а.с.23).
       У зв`язку з цим, Департаментом правового забезпечення Дніпровської міської ради також було направлено запит у Комунальне підприємство «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради №4/3-500 від 15 квітня 2020 року, в якому він просив повідомити, серед іншого, чи було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_4 за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 18.03.1998 року виданого Державним житлово-комунальним підприємством «Південне», згідно з розпорядженням від 18 березня 1998 року №1608-98, зареєстровано в БТІ в реєстрову книгу за №103п-188, а також чи надавалась ОСОБА_1 відповідь про реєстрацію права власності за вказаною адресою (вих. №16682 від 08.11.2018р.) (а.с.22).
       Однак, Комунальним підприємством «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради була надана відповідь Департаменту правового забезпечення Дніпровської міської ради №4686 від 27 квітня 2020 року, в якій зазначено, що станом на 31.12.2012 року в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_12 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_7 не значиться. В матеріалах інвентаризаційної справи за вищевказаною адресою значиться комунальна квартира АДРЕСА_9 , що розташована на І та ІІ поверхах двоповерхового будинку літ.А-2 загальною площею 905,5 кв.м. В матеріалах інвентаризаційної справи відсутні відомості щодо відповіді ОСОБА_1 про реєстрацію права власності за вищезазначеною адресою (вих. №16682 від 08.11.2018р.) (а.с.19).
       Аналогічна відповідь була надана Комунальним підприємством «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради також і у листі №15811 від 07 листопада 2019 року, в якому, серед іншого, також зазначено, що житловий будинок по АДРЕСА_13 ) зареєстрований за Комунальним житлово-експлуатаційним підприємством «Південне» Дніпропетровської міської ради, на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19.11.2003 року №11/13 та рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19 червня 2003 року №1549, зареєстрований в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №48ЖЮ за реєстровим №4877-181 (а.с. 18).
Суд першої інстанції вважає встановленим той факт, що Комунальним підприємством «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради на ім`я ОСОБА_1 не надавалась відповідь №16682 від 08 листопада 2018 року.
       Крім того, судом першої інстанції встановлено, що в інвентаризаційній справі взагалі не значиться квартира АДРЕСА_4 , а за цією адресою значиться лише одна квартира – комунальна квартира АДРЕСА_9 , що розташована на І та ІІ поверхах двоповерхового будинку літ.А-2 загальною площею 905,5 кв.м., яка зареєстрована за Комунальним житлово-експлуатаційним підприємством «Південне» Дніпропетровської міської ради.
       Департаментом правового забезпечення Дніпровської міської ради було направлено до Виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради запит №5/3-15 від 31 липня 2020 року щодо надання інформації про прийняття рішення та видачу ордеру на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 , однак листом №507 від 04 серпня 2020 року Виконавчим комітетом Чечелівської районної у місті Дніпрі ради повідомлено, що інформація за запитом у виконкомі районної у місті ради відсутня (а.с.20).
       Враховуючи все вищевикладене суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що нерухоме майно - частина квартири АДРЕСА_9 , яка є предметом спору (квартира АДРЕСА_4 , яка є власністю територіальної громади міста Дніпро в особі Дніпровської міської ради, вибуло з її володіння без її волі.
       Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
       Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч.1, 2 ст.319 ЦК України).
       Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив, серед іншого, визнати недійсним свідоцтво про право власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1750185212101) від 28.12.1999 б/н, яке видане Державним житлово-комунальним підприємством «Південне».
       Так, ліквідатору Комунального житлово-експлуатаційного підприємства «Південне» Департаментом правового забезпечення Дніпровської міської ради направлявся запит №7/3-22 від 15 жовтня 2020 року з проханням повідомити чи видавалось органом приватизації Державного житлово-експлуатаційного підприємства «Південне» свідоцтво про право власності на житло від 28.12.1999 на ім`я ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_5 (розпорядження №1914-99 (а.с.43).
       Однак, як зазначив позивач відповідь на вищевказаний запит від ліквідатора комунального житлово-експлуатаційного підприємства «Південне» так і не надійшла.
       Крім того, за заявою відповідача ОСОБА_1 про забезпечення доказів, ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 03 лютого 2022 року (а.с.140) витребувано у Комунального житлово-експлуатаційного підприємства «Південне» належним чином засвідчені копії: розпорядження (наказу) Державного житлово-комунального підприємства «Південне» від 28 грудня 1999 року №1914-99; свідоцтва про право власності на житло від 28 грудня 1999 року виданого на ім`я ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_2 , та документів, на підставі яких було видано дане свідоцтво.
       Однак, 01 серпня 2022 року на адресу суду надійшла відповідь ліквідатора Комунального житлово-експлуатаційного підприємства «Південне» Зибіна А.О. №З/02-21/404 від 25 липня 2022 року, в якій зазначено, що 21 червня 2012 року Господарським судом Дніпропетровської області винесено постанову по справі №34/5005/4591/2012 про визнання банкрутом комунального житлово-експлуатаційного підприємства «Південне» Дніпропетровської міської ради та введення процедури ліквідації. 16 листопада 2021 року ліквідатором призначено арбітражного керуючого Зибіна Антона Олександровича. 06 червня 2022 року ліквідатору передано печатку банкрута та деяку документацію КЖЕП «Південне» ДМР. Проте, серед переданих йому документів відсутні витребувані судом документи, у зв`язку з чим він не може виконати ухвалу суду (а.с.193).
       Відповідно до ч.6 ст.95 ЦПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
       Також, за клопотанням представника позивача, ухвалою суду від 06 липня 2022 року (а.с.189) витребувано у ОСОБА_1 оригінал свідоцтва про право власності на житло від 28 грудня 1999 року, виданого на ім`я ОСОБА_1 Комунальним житлово-експлуатаційним підприємством «Південне» згідно з розпорядженням №1914-99 від 28 грудня 1999 року, на квартиру АДРЕСА_2 . Встановлено строк виконання ухвали про витребування доказів – до 02 серпня 2022 року.
       Однак,  ОСОБА_1  так і не надав витребуваний судом оригінал вищевказаного свідоцтва про право власності на житло, натомість у листі від 02 серпня 2022 року представник відповідача ОСОБА_1  – ОСОБА_9  повідомив, що зі слів відповідача  ОСОБА_1  він не може виконати ухвалу суду від 06 липня 2022 року у зв`язку з втратою оригіналу свідоцтва на квартиру АДРЕСА_4 , а тому надати оригінал цього документу не вбачається можливим (а.с.194).
       Оскільки відповідач ліквідатор Комунального житлово-експлуатаційного підприємства «Південне» не надав належним чином засвідчену копію вищевказаного свідоцтва про право власності на житло, а також враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 також не надав витребуваний судом оригінал даного свідоцтва про право власності на житло, з урахуванням того, що представник позивача ставить під сумнів достовірність наданої копії свідоцтва про право власності на житло, беручи до уваги положення частини 6 статті 95 ЦПК України, суд першої інстанції обгрунтовано не взяв до уваги в якості доказу надану відповідачем ОСОБА_10 копію свідоцтва про право власності на житло від 28 грудня 1999 року, виданого від імені Державного житлово-комунального підприємства «Південне» на ім`я ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 120,4 кв.м., згідно з розпорядженням (наказом) від 28 грудня 1999 року №1914-99, яка посвідчена 02 лютого 2022 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Любимовою І.Ю., зареєстровано в реєстрі за №237 (а.с.133), оскільки такий доказ в силу приписів ст.95 ЦПК України є недопустимим.
       На доказ того, що Державним житлово-комунальним підприємством «Південне» на ім`я ОСОБА_1 насправді не видавалось свідоцтво про право власності на житло від 28 грудня 1999 року на квартиру АДРЕСА_2 свідчить також і поведінка відповідача ОСОБА_1 , який будучі достовірно обізнаним про те, що його явка визнана судом обов`язковою, свідомо та систематично ухилявся від явки до суду першої інстанції для надання особистих пояснень та з`ясування судом дійсних обставин отримання ОСОБА_1 оскаржуваного свідоцтва про право власності на житло, реєстрації за ним права власності на квартиру АДРЕСА_4 та інших обставин, які мають значення для вирішення даної справи.
       Крім того, ОСОБА_1 так і не надав витребуваний судом оригінал вищезазначеного свідоцтва про право власності на житло, посилаючись на його втрату, однак суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що на наданій відповідачем ОСОБА_1 нотаріально посвідченій копії свідоцтва про право власності на житло, датою її посвідчення приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Любимовою І.Ю. зазначено 02 лютого 2022 року, тобто слід дійти висновку, що оригінал цього свідоцтва станом на 02 лютого 2022 року у відповідача мав би бути в наявності. При цьому, згідно з ч.5 ст.95 ЦПК України учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Однак, про втрату оригіналу свідоцтва відповідач заявив лише після постановлення судом ухвали про витребування оригіналу свідоцтва, що на переконання суду свідчить про недобросовісність відповідача в частині виконання ним обов`язку про подання суду усіх наявних доказів.
       Отже, така поведінка відповідача ОСОБА_1 розцінюються судом як намагання приховати від суду оригінали тих документів, які мають вирішальне значення для розгляду даної справи.
       Крім того, на користь переконливості зазначених позивачем обставин справи свідчить і відповідь Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради №3/9-517 від 27 січня 2022 року, в якій зазначено, що відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 24 липня 2013 року №23/37 «Про врегулювання деяких питань, пов`язаних з комунальною власністю територіальної громади міста» (зі змінами) видача ордерів на жилі приміщення здійснюється виконавчим комітетом міської ради. До цього часу питання щодо розподілу житла та видачі ордерів належало до повноважень виконавчих комітетів районних у місті рад. Виконавчим комітетом Дніпровської міської ради на квартиру АДРЕСА_2 ордер не видавався (а.с.136).
       Додатково, обґрунтовані сумніви у тому, що Державним житлово-комунальним підприємством «Південне» на ім`я ОСОБА_1 видавалось свідоцтво про право власності на житло від 28 грудня 1999 року, викликає також і те, що право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 120,4 кв.м. за ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано лише 18 січня 2019 року, в той час як свідоцтво про право власності на житло датоване ще 28 грудня 1999 року.
       Також, слід звернути увагу, що надані відповідачем ОСОБА_1 копії квитанцій про сплату комунальних послуг за квартиру АДРЕСА_2 датовані лютим 2019 року, тобто вже після реєстрації права власності на дану квартиру за ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, але при цьому жодних квитанцій про сплату комунальних послуг у період з 28 грудня 1999 року до 18 січня 2019 року відповідач ОСОБА_1 суду не надав, тобто відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 утримував зазначене нерухоме майно до моменту державної реєстрації за ним права власності на це майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
       Про незаконність реєстрації права власності за відповідачем свідчить також той факт, що у наданій державному реєстратору ОСОБА_11  відповіді від імені Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» №16682 від 08 листопада 2018 року (яка насправді як було встановлено судом не видавалась), було зазначено, що станом на 31.12.2012 року в матеріалах інвентаризаційної справи містяться відомості про право власності за адресою:  АДРЕСА_11 , за гр.  ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 18.03.1998 року виданого Державним житлово-комунальним підприємством «Південне» згідно з розпорядженням від 18 березня 1998 року №1608-98, зареєстровано в БТІ в реєстрову книгу за №103п-188, хоча в оскаржуваній копії свідоцтва про право власності на житло зазначено, що воно видано 28 грудня 1999 року на підставі зовсім іншого розпорядження №1914-99 від 28 грудня 1999 року. Однак, незважаючи на такі очевидні розбіжності право власності було зареєстровано за відповідачем.
       З урахуванням встановлених обставин справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, а також з урахуванням поведінки відповідача ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що Державним житлово-комунальним підприємством «Південне» на ім`я ОСОБА_1 не видавалось свідоцтво про право власності на житло від 28 грудня 1999 року на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 120,4 кв.м., згідно з розпорядженням (наказом) від 28 грудня 1999 року № 1914-99.
       Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання недійсним даного свідоцтва про право власності на житло, а тому позовні вимоги Дніпровської міської ради в цій частині підлягають задоволенню, оскільки Державним житлово-комунальним підприємством «Південне» на ім`я ОСОБА_1 не видавалось свідоцтво про право власності на житло від 28 грудня 1999 року на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 120,4 кв.м., згідно з розпорядженням (наказом) від 28 грудня 1999 року №1914-99, а також ненадання БТІ відповіді №16682 від 08 листопада 2018 року та відсутність в матеріалах інвентаризаційної справи на будинок будь-яких відомостей щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_5 за відповідачем.
       У частині 1 статті 346 ЦК України визначені підстави припинення права власності.
       Так, згідно з ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам`яток культурної спадщини; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 8) звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника; 12) визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави.
       У частині 2 ч.1 ст.346 ЦК України зазначено, що право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.
       Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень визначається як - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.
       Згідно з ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
       Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги про припинення права власності ОСОБА_1 на даний об`єкт нерухомого майна, а також скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 120,4 кв.м., житловою площею 73,5 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 1750185212101), внесений 18 січня 2019 року державним реєстратором Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області Вусик Максимом Олександровичем, номер запису про право власності – 29998357 підлягають задоволенню, оскільки документ, на підставі якого за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 , визнано судом недійсним. 
       Вирішуючи позовні вимоги Дніпровської міської ради щодо витребування у ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради квартири АДРЕСА_4 , суд першої інстанції виходив з наступного.
       Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.
       Одним із випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (п.3 ч.1 ст.388 ЦК України).
       Наявність в діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.
       У статті 387 ЦК України закріплено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
       Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.
       Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, то наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння.
       У пункті 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року роз`яснюється, що відповідно до положень ч.1 ст.388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.
       Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікований Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.
       Як вже було зазначено вище, нерухоме майно - частина квартири АДРЕСА_9 (квартира АДРЕСА_4 , яка є власністю територіальної громади міста Дніпро в особі Дніпровської міської ради, вибуло з її володіння без її волі, та було набуто ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28 грудня 1999 року, виданого від імені Державного житлово-комунального підприємства «Південне» згідно з розпорядженням (наказом) від 28 грудня 1999 року № 1914-99, яке визнано судом недійсним.
       Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги Дніпровської міської ради про витребування у ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради квартиру АДРЕСА_4 підлягають задоволенню, оскільки зазначено вище, нерухоме майно - частина квартири АДРЕСА_9 (квартира АДРЕСА_4 , яка є власністю територіальної громади міста Дніпро в особі Дніпровської міської ради, вибуло з її володіння без її волі, та було набуто ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28 грудня 1999 року, виданого від імені Державного житлово-комунального підприємства «Південне» згідно з розпорядженням (наказом) від 28 грудня 1999 року № 1914-99, яке визнано судом недійсним.
       Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги Дніпровської міської ради, пред`явлені до Комунального житлово-експлуатаційного підприємства «Південне», задоволенню не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю та безпідставністю, оскільки під час розгляду справи судом не було встановлено жодних фактів порушення, невизнання або оспорювання Комунальним житлово-експлуатаційним підприємством «Південне» прав, свобод чи інтересів Дніпровської міської ради.
       Крім того, відповідач ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву просив суд застосувати у справі позовну давність, у зв`язку з чим у задоволенні позовної заяви відмовити.
       Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
       Позовна давність згідно ст.256 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
       Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
       Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).
       Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
       Згідно ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, що визначено частиною 1 статті 261 ЦК України.
       Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
       Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.
       При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України).
       Відповідно до положень ст.254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку, а строк, що визначений місяцями, - у відповідне число останнього місяця строку.
       Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що посилання сторони відповідача  ОСОБА_1  на те, що строк позовної давності для звернення позивача до суду з даним позовом сплинув ще у 2006 році у зв`язку з тим, що Дніпровська міська рада дізналась про оскаржуване свідоцтво про право власності на житло ще у 2003 році при прийнятті рішення Дніпропетровської міської ради від 19 листопада 2003 року №11/13 «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста обласних житлово-комунальних підприємств « ІНФОРМАЦІЯ_1 », «Центральний», «Лівобережжя» є недоведеними та безпідставними. Жодних підстав вважати, що при прийнятті рішення Дніпропетровської міської ради від 19 листопада 2003 року №11/13 «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста обласних житлово-комунальних підприємств « ІНФОРМАЦІЯ_1 », « ІНФОРМАЦІЯ_2 », « ІНФОРМАЦІЯ_3 », яким, зокрема, житловий будинок за адресою:  АДРЕСА_1  було прийнято у власність Дніпровської міської територіальної громади, позивач був обізнаний про порушення свого права та був обізнаний про особу, яка його порушила, матеріали справи не містять та стороною відповідача таких доказів суду не надано.
       Навпаки, з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №223069137 від 08 вересня 2020 року вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_2 , зареєстровано ОСОБА_1 лише 18 січня 2019 року, номер запису про право власності – 29998357.
       Той факт, що відповідач ОСОБА_1 протягом майже 20 років не реєстрував право власності на спірну квартиру свідчить про те, що позивач не був обізнаний про порушення його прав.
       Саме 18 січня 2019 року суд вважає датою, починаючи з якої Дніпровська міська рада могла довідатись про порушення ОСОБА_1 свого права.
       Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що посилання відповідача ОСОБА_1 на сплив строку позовної давності для пред`явлення до суду даного позову є недоведеними, належним чином не обґрунтованими та безпідставними, а тому підстави для застосування строку позовної давності в даному випадку відсутні, оскільки позивач Дніпровська міська рада 09 вересня 2020 року звернулась до суду з даним позовом в межах встановленого законом строку позовної давності.
       Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
       З матеріалів справи вбачається, що позивачем у зв`язку з розглядом даної справи в суді сплачено судовий збір у загальному розмірі 6 306,00 грн.
       Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 6306,00 грн, оскільки під час розгляду справи задоволено позовні вимоги Дніпровської міської ради, пред`явлені до ОСОБА_1 , а також відмовлено у задоволенні позовних вимог, пред`явлених до Комунального житлово-експлуатаційного підприємства «Південне».
       Доводи апеляційної скарги, що відповідач набув право власності на квартиру 28.12.1999 року згідно зі свідоцтвом про право власності, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки Державним житлово-комунальним підприємством «Південне» на ім`я ОСОБА_1 не видавалось свідоцтво про право власності на житло від 28 грудня 1999 року на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 120,4 кв.м., згідно з розпорядженням (наказом) від 28 грудня 1999 року №1914-99, а також відповідно до відповіді КП «ДМБТІ» Дніпровської міської ради від 27.04.2020 №4686 станом на 31.12.2020 в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_3 не значиться, а відповідь ОСОБА_1 про реєстрацію права власності відсутня.
       Крім того, в інвентаризаційній справі взагалі не значиться квартира АДРЕСА_4 , а за цією адресою значиться лише одна квартира – комунальна квартира АДРЕСА_9 , що розташована на І та ІІ поверхах двоповерхового будинку літ.А-2 загальною площею 905,5 кв.м., яка зареєстрована за Комунальним житлово-експлуатаційним підприємством «Південне» Дніпропетровської міської ради.
       Доводи апеляційної скарги, що на момент набуття відповідачем права власності на квартиру ДМР не була її власником чи балансоутримувачем, колегія суддів вважає безпідставними та необгрунтованими, оскільки з листа Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради №3/9-1570 від 20 липня 2022 року вбачається, що відповідно до рішення міської ради від 19.11.2003 №11/13 «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста обласних житлово-комунальних підприємств « ІНФОРМАЦІЯ_1 », «Центральний», «Лівобережжя» житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 прийнято у власність Дніпровської міської територіальної громади. На цей час балансоутримувачем вказаного будинку є Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради (а.с.197).
       Таким чином, приміщення у будинку АДРЕСА_1 , які вважаються квартирою АДРЕСА_9 , є власністю територіальної громади м.Дніпро в особі Дніпровської міської ради.
       Доказів на спростування зазначеного відповідачем не надано.
       Доводи апеляційної скарги, що позивачем пропущено строк позовної давності, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №223069137 від 08 вересня 2020 року вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_2 , зареєстровано ОСОБА_1 лише 18 січня 2019 року, номер запису про право власності – 29998357 і саме 18 січня 2019 року є датою, починаючи з якої Дніпровська міська рада могла довідатись про порушення ОСОБА_1 свого права.
       Жодних підстав вважати, що при прийнятті рішення Дніпропетровської міської ради від 19 листопада 2003 року №11/13 «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста обласних житлово-комунальних підприємств « ІНФОРМАЦІЯ_1 », «Центральний», « ІНФОРМАЦІЯ_3 », яким, зокрема, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 було прийнято у власність Дніпровської міської територіальної громади, позивач був обізнаний про порушення свого права та був обізнаний про особу, яка його порушила, матеріали справи не містять та стороною відповідача таких доказів суду не надано.
       Доводи апеляційної скарги, що висновок суду про відсутність оригіналу свідоцтва про право власності на квартиру є помилковим, так як в процесі розгляду справи була надана нотаріально посвідчена копія свідоцтва, бо оригінал втрачений відповідачем, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ліквідатор КЖЕП «Південне» не надав належним чином засвідчену копію вищевказаного свідоцтва про право власності на житло, а також, відповідач ОСОБА_1 не надав витребуваний судом оригінал даного свідоцтва про право власності на житло, враховуючи, що позивач ставить під сумнів достовірність наданої копії свідоцтва про право власності на житло, беручи до уваги положення ч.6 ст.95 ЦПК України, в якості доказу надану відповідачем ОСОБА_1 копію свідоцтва про право власності на житло від 28 грудня 1999 року (а.с.133) не може бути взято до уваги, оскільки такий доказ в силу приписів ст.95 ЦПК України є недопустимим.
       Крім того, в наданій відповідачем ОСОБА_1 нотаріально посвідченій копії свідоцтва про право власності на житло, датою її посвідчення приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Любимовою І.Ю. зазначено 02 лютого 2022 року, тобто слід дійти висновку, що оригінал цього свідоцтва станом на 02 лютого 2022 року у відповідача мав би бути в наявності. При цьому, згідно з ч.5 ст.95 ЦПК України учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Однак, про втрату оригіналу свідоцтва відповідач заявив лише після постановлення судом першої інстанції ухвали про витребування оригіналу свідоцтва, що на переконання суду свідчить про недобросовісність відповідача в частині виконання ним обов`язку про подання суду усіх наявних доказів.
       Отже, така поведінка відповідача ОСОБА_1 розцінюються судом як намагання приховати від суду оригінали тих документів, які мають вирішальне значення для розгляду даної справи.
       Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, якими з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені, їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що не дає суду апеляційної інстанції підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
       Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
       Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.
       Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
       Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 11 серпня 2022 року - залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Головуючий суддя                                                        О.В.Лаченкова

       Судді                                                                        В.С.Городнича 

                                                                               М.Ю.Петешенкова