СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року                          м. Харків                        Справа № 917/1234/22  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Слободін М.М., суддя Шутенко І.А. , суддя  Гребенюк Н.В.
при секретарі Соляник Н.В.
за участю представників сторін:
позивача – Майструка Є.С.
відповідача – Шмельова М.М.
дослідивши матеріали апеляційної скарги ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод" (вх. № 1416П/1) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 28.11.2022 у справі № 917/1234/22 (постановлену   у приміщенні   господарського суду Полтавської області суддею Погрібна С.В., повний текст ухвали складено 28.11.2022 )
за позовною заявою ТОВ "Вагон-Інвест" код ЄДРПОУ 41741727, вул. Січових Стрільців, б. 37/41, 6 поверх, оф. 5, м. Київ, 04053
до ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод" ЄДРПОУ 05763814, вул. І. Приходька, 139, м. Кременчук, Полтавська область, 39600
про   розірвання Договору та стягнення 70 000 000,00 грн. попередньої оплати

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 28.11.2022 заяву ТОВ "Вагон-Інвест" про вжиття заходів забезпечення позову (вхід. № 8918 від 21.11.2022) задоволено.
Накладено арешт на грошові кошти, що належать ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод" (вул. І. Приходька, 139, м. Кременчук, Полтавська область, 39621, код ЄДРПОУ 05763814) (включаючи, але не обмежуючись НОМЕР_1 в ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" м. Київ) в усіх банківських та фінансових установах, що будуть виявлені під час виконання забезпечення позову в межах суми позову 70 000 000,00 грн. (сімдесят мільйонів гривень 00 копійок).
ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод" із зазначеною ухвалою господарського суду Полтавської області від 28.11.2022 у справі № 917/1234/22 не погодилось та подало на неї до Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Полтавської області від 28.11.2022 у справі № 917/1234/22 та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні заяви ТОВ "Вагон-Інвест" про забезпечення позову.
Відповідач вважає, що позивач, звертаючись із заявою про забезпечення позову, не надав доказів, що у випадку вирішення судового спору у даній справі на користь позивача відповідач не виконає рішення, а позивач не матиме можливості його виконати через органи примусового виконання.
Апелянт зазначає, що умовою застосування заходів забезпечення позову є обґрунтоване і мотивоване підтвердження того, що не вжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, що має бути підтверджено доказами наявності таких фактичних обставин. Подана позивачем позовна заява має предметом позовних вимог розірвання договору поставки та повернення суми попередньої оплати. Апелянт вважає, що позовна заява має звичайний характер спірних господарських взаємовідносин. Також апелянт посилається на те, що в умовах повномасштабної війни продовжує  виконувати державне замовлення на суму більше ніж 3 млрд. грн.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.01.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод" (вх. № 1416П/1) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 28.11.2022 у справі № 917/1234/22. Розгляд справи призначено на 08.02.2023.
Щодо розумності строку розгляду справи судова колегія зазначає наступне.
За змістом ч. 2 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
Проте, 24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 введено в Україні воєнний стан, який продовжено до 19.02.2023 (Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 16.11.2022 №2738-IX).
Відповідно до ст.26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.
При цьому, згідно Рекомендацій, прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, яка склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддям рекомендовано оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.
Враховуючи приписи статті 3 Конституції України, зважаючи на наявність активних військових дій та загрози небезпеки на території України, у тому числі в м. Харкові та Харківській області, розгляд даної апеляційної скарги здійснений судом апеляційної інстанції у межах розумного строку в розумінні положень Господарського процесуального кодексу України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.
До господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява ТОВ "Вагон-Інвест" до ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод" про розірвання Договору поставки № 7621/010115/с від 15.12.2021 та стягнення 70 000 000,00 грн попередньої оплати.
21.11.2022 від ТОВ "Вагон-Інвест" на адресу суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій останній просить накласти арешт на грошові кошти, які знаходяться на усіх рахунках ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод" (ідентифікаційний код юридичної особи 05763814) (включаючи але не обмежуючись НОМЕР_1 в ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" м. Київ) в усіх банківських та фінансових установах, що будуть виявлені під час виконання забезпечення позову в межах ціни позову 70 000 000,00 грн. (сімдесят мільйонів гривень 00 копійок).
Обґрунтовуючи заяву, ТОВ "Вагон-Інвест" зазначає наступне:
–          відповідач не може поставити товар у визначений договором строк через форс-мажорні обставини та відмовляється повертати суму попередньої оплати за товар у розмірі 70 000 000,00 грн.;
–          відповідач, який не виконав свого зобов`язання за договором, тим не менш ухиляється від зазначення строків повернення передоплати;
- під час підготовки матеріалів позовної заяви до суду, позивачу з відкритих джерел стало відомо, що відділом розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управлінням Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022100000000195 від 21.04.2022 за фактом заволодіння, невстановленими службовими особами, грошовими коштами ПАТ «КВБЗ» в особливо великих розмірах шляхом зловживання службовим становищем та за фактом фінансування в особливо великих розмірах дій вчинених з метою насильницького захоплення державної влади, зміни меж державного кордону України невстановленими службовими особами ПАТ "КВБЗ" за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5. ст. 191 та ч. 4 ст. 110-2 КК України. Процесуальне керівництво у кримінальному провадженні здійснюється Київською міською прокуратурою;
- в органах досудового розслідування наявні підстави вважати, що службовими особами ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод" з метою виведення грошових коштів до РФ було укладено ряд збиткових зовнішньоекономічних контрактів на підставі яких було перераховано 192 879 226 млн. грн на поточні рахунки резидентів РФ за комплектуючі до залізничного рухомого складу по завищеній вартості, виробництва підприємств РФ, при наявності українських аналогів по вигіднішій ціні;
- частку у статутному капіталі ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» (код ЄДРПОУ 05763814) у розмірі 25 % (двадцять п`ять відсотків), що становить 21 502 416,00 грн (двадцять один мільйон п`ятсот дві тисячі чотириста шістнадцять гривень 00 коп.) передано Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (код ЄДРПОУ 41037901) в управління.
Саме така інформація міститься в ухвалі слідчого судді Машкевич К.В. Голосіївського районного суду м. Києва, від 13 липня 2022 року у справі № 752/5219/22, що розміщена в Єдиному реєстрі судових рішень за посиланням https://revestr.eourt. gov.ua/. Аналогічна інформація міститься й у ЗМІ, наприклад на ресурсі: https://www.epravda.com.ua/rus/news/2022/05/31/687655/.
Зазначені обставини також підтверджуються доданими до позовної заяви належно посвідченими копіями Договору поставки № 7621/010 115/с від 15.12.2021 зі Специфікацією, платіжним дорученням № 1521 від 16.12.2021 на перерахування 70 000 000,00 млн. грн, листом відповідача від 03.03.2022 № 76.1-57/266 "Щодо настання форс-мажорних обставин", листом № 1403/22-01 від 14.03.2022 адресованим відповідачу, листом відповідача від 16 березня 2022 року № 76.1-58/156, Претензією № 01/22 від 22.08.2022 з квитанцією поштового відправлення та описом вкладення у цінний лист, відповіддю на Претензію від 20.09.2022.
Позивач зазначає, що відповідач неодноразово неналежно ставився до виконання своїх зобов`язань за договорами та стосовно нього порушувалась низка судових процесів щодо стягнення заборгованості (справи № 537/3647/20, № 917/803/18, № 917/1755/20, № 917/1091/20, № 917/2135/19, № 917/1084/20, № 917/1435/19, № 917/960/18, 917/1497/17). Інформація щодо зазначених судових процесів отримана з відкритого загальнодоступного джерела, а саме з єдиного державного реєстру судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua).
Станом на сьогоднішній день, у відповідності до інформації з єдиного реєстру боржників, відкрито чотири виконавчі провадження: № 68821001 від 18.04.2022, № 69643370 від 15.08.2022, № 69136959 від 01.06.2022, № 69137032 від 01.06.2022, в яких відповідач виступає боржником та в межах яких державним виконавцями вживаються заходи з примусового стягнення цієї заборгованості.
Крім того, ухвалою господарського суду Полтавської області від 14.09.2022 у справі №917/1096/22 було накладено арешт на грошові кошти, які належать ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод" (код ЄДРПОУ 05763814) в межах суми позову 30 420 000,00 грн., та знаходяться у банківських установах і обліковуються на банківських рахунках, які будуть виявлені державним або приватним виконавцем під час виконання ухвали про забезпечення позову.
За таких обставин заявник вважає, що для ТОВ "ВАГОН-ІНВЕСТ" існує реальна загроза того, що ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод" не зможе повернути належні позивачу кошти у (або у зв`язку із такими обставинами відповідач вживатиме заходів направлених на виведення активів), що може ускладнити або зробить неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Ухвалою господарського суду Полтавської області від 28.11.2022 заяву ТОВ "Вагон-Інвест" про вжиття заходів забезпечення позову (вхід. № 8918 від 21.11.2022) задоволено.
Місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача. За висновками суду, накладення арешту в межах спірної суми забезпечить збалансованість інтересів сторін, оскільки надасть можливість виконати рішення суду у разі задоволення позову та не призведе до втручання у господарську діяльність відповідача, а лише запровадить тимчасові обмеження щодо користування цими коштами задля запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позову.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.
Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Частиною 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позов забезпечується зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Зі змісту цієї норми вбачається, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.
При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору.
У рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 N 5-рп/2011 у справі N 1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (боржника) або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача або особи, яка звернулась з відповідними вимогами у справі про банкрутство. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.
Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності      права      чи законного      інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків накладення арешту на кошти відповідача.
Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Європейським судом з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» (рішення від 19.03.1997) зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не можуть вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.
Таким чином, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого судового рішення, що повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини.
Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідків повного припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.
Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Виходячи з аналізу вищевказаних норм, підставами для вжиття судом заходів забезпечення позову є імовірність того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, окрім цього, для вжиття заходів забезпечення позову суду необхідно встановити необхідність застосування таких заходів виходячи з принципів розумності, обґрунтованості і адекватності, крім цього, суд повинен встановити зв`язок між наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги.
Колегія суддів зазначає, що предметом даної справи є вимога про стягнення з ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод" передоплати за договором поставки у розмірі 70 000 000,00 грн.
З пояснень сторін, відповідають один одному, на час вирішення спору судом апеляційної інстанції договір не виконаний відповідачем у жодній частині. Таким чином, як на день забезпечення позову, так і на день розгляду спору судом апеляційної інстанції відповідач утримує чужі кошти і користується ними, в той час як позивач несе негативні наслідки зменшення розміру обігових коштів.
Крім того, на час апеляційного розгляду справи підставність вимог позивача про необхідність повернення передоплати підтверджена рішенням господарського суду Полтавської області від 18.01.2023 у даній справі.
Таким чином, правова ситуація у даній справі, по-перше, свідчить про порушення принципу справедливості і добросовісності (ч. 6 ст. 3 ЦК України) і отримання одним учасником обороту безпідставних переваг за рахунок іншого учасника обороту, по-друге, значний строк безпідставного неповернення передоплати відповідачем і незазначення останнім строку повернення коштів, свідчить про свідоме ухилення останнього від повернення передоплати.
          Колегія суддів підкреслює, що предметом спору і забезпечення є саме передоплата, яка внесена за договором, який не виконується з боку відповідача, тому утримання її відповідачем відбувається без будь-яких правових підстав. Враховуючи значний термін утримання коштів відповідачем, колегія суддів доходить до висновку про існування ризику затягування виконання грошового зобов`язання відповідачем та наявність підстав до забезпечення позову.
          При цьому колегія суддів приймає до уваги й інші підстави, зазначені позивачем — наявність кримінального провадження з виводу коштів підприємства за кордон; наявність значної кількості примусових виконавчих проваджень та неодноразові судові спори з приводу невиконання своїх цивільних зобов`язань відповідачем.
          В цьому аспекті колегія суддів зазначає, що кожна з наведених підстав отримувала різне тлумачення — як така, що підтверджує необхідність забезпечення позову, так і така, яка не свідчить про необхідність забезпечення позову, про що свідчать позиції ВС, наведені кожною зі сторін у своїх усних та письмових поясненнях.
          В обставинах даного спору колегія суддів вважає, що наведені позивачем підстави забезпечення позову не можуть бути проігноровані судом в силу наступних міркувань:
–          сума передоплати є значною, що зобов`язує суд з особливою увагою ставитися до обставин, які можуть свідчити про укладення чи унеможливлення виконання можливого рішення суду;
–          у даному спорі судом першої інстанції винесено рішення, яким підтверджені вимоги позивача і констатована необхідність повернення коштів відповідачем;
–          відповідач на протязі усього періоду ухилявся як від фактичного виконання обов`язку з повернення коштів, так і від добросовісної поведінки, яка полягає у  зазначенні строку чи дати виконання такого обов`язку;
–          кожна з наведених обставин не свідчить на користь відповідача і кожна з цих обставин, окрім інформації про предмет і перебіг кримінальної справи, підтверджена об`єктивними доказами — даними відкритого державного реєстру судових справ, офіційними публікаціями про передання активів у відання АРМА тощо.  
          Тому у цьому випадку колегія суддів керується правовою позицією ВС, викладеній у постанові від 14 грудня 2022 року у справі 922/1369/22 і звертає увагу на те, що можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача.  За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном), порушує баланс інтересів сторін. За цих обставин (звернення із позовом про повернення передоплати) саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач.
          Крім того, аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.10.2022 у справі № 905/446/22.
          Також колегія суддів враховує, що відповідач не зазначив, яким чином накладення арешту на грошові кошти товариства на відкритих ним рахунках у банківських установах у межах отриманої відповідачем передоплати порушує його права, не зазначив про наявність у нього на відкритих рахунках в банківських установах достатньої кількості грошових коштів, що свідчитиме про можливість реального та фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що застосований місцевим господарським судом захід забезпечення позову, а саме накладення арешту на грошові кошти відповідача у межах заявленої до стягнення суми, є обґрунтованим, адекватним та співмірним, оскільки:
- відповідає предмету спору;
- спрямований запобіганню виникненню можливих перешкод для виконання рішення суду у разі задоволення позову, з урахуванням того що відповідачем після пред`явлення вимоги та подання позову до суду не вживалися дії щодо повернення заявлених до стягнення грошових коштів (попередньої оплати);
- забезпечить збалансованість інтересів сторін, оскільки надасть можливість виконати рішення у разі задоволення позову та не призведе до втручання у господарську діяльність відповідача, а лише запровадить тимчасові обмеження щодо користування цими коштами відповідачем задля запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позову, у той час як невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі у разі задоволення позову.
Вищевикладене згоджується з позицією, викладеною в Постановах Верховного Суду від 20.06.2022 у справі № 904/7615/21, від 05.08.2022 у справі № 905/447/22, від 22.07.2019 у справі № 914/120/19, від 17.05.2021 у справі № 911/8/21, від 28.12.2021 у справі № 910/13681/21.
З огляду на відповідні законодавчі приписи та з урахуванням встановлених обставин справи, зважаючи на значну суму позову (70 000 000,00 грн.), встановивши безпосередній зв`язок між конкретними заходами забезпечення позову та предметом позову, господарський суд правомірно задовольнив заяву позивача, наклавши арешт на грошові кошти відповідача в межах суми позовних вимог.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції, розглядаючи заяву, дав оцінку наданим сторонами доказам, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.
Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод" на ухвалу господарського суду Полтавської області від 28.11.2022 у справі № 917/1234/22 залишити без задоволення.
Ухвалу господарського суду Полтавської області від 28.11.2022 у справі № 917/1234/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено та підписано 20.02.2023.

Головуючий суддя                                                                    М.М. Слободін

Суддя                                                                                           І.А. Шутенко  

Суддя                                                                                           Н.В. Гребенюк