Дата документу 04.01.2023 Справа № 331/4815/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 331/4815/19                                        Головуючий у 1 інстанції: Скользнєва Н.Г.
№ 22-ц/807/379/23                                                Суддя-доповідач: Крилова О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 січня 2023 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                Кухаря С.В.
                       Полякова О.З.
розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Запоріжжя» на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Запоріжжя» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг з управління багатоквартирним будинком,

ВСТАНОВИВ

У жовтні 2019 року ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг з управління багатоквартирним будинком.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що ОСОБА_1 зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . За період з 01.11.2017р. по 31.05.2019р. відповідачем отримано послуги з управління багатоквартирним будинком, на загальну суму 9954,37 грн., оплату за надані послуги відповідач не здійснювала. В результаті чого, за ОСОБА_1 виникла заборгованість по оплаті за послуги з управління багатоквартирним будинком в сумі 9954,37 грн., яка на даний момент не погашена.

Посилаючись на вищезазначене просило суд, стягнути з відповідача заборгованість по оплаті послуг з управління багатоквартирним будинком, за період 01.11.2017 р. по 31.05.2019р. в розмірі 9954,37 грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2020 року позов ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» задоволено. Стягнуто с ОСОБА_1 на користь ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» заборгованості по оплаті послуг з управління багатоквартирним будинком за період з 01.11.2017 р. по 31.05.2019 року у розмірі 9 954,37 грн. та судовий збір у розмірі 1 921,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішення, відповідачка 12 листопада 2021 року звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення (а.с.93-98).
Ухвалою суду від 13 грудня 2021 року заочне рішення суду від 14 січня 2020 року скасовано; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.132-133).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач знав про конкурс та мав змогу ознайомитися із рішенням В ЗМР № 520. Діючим законодавством не передбачено обов`язок управителя надавати співвласникам багатоквартирного будинку докази надання послуг. Відповідач не звертався до позивача із актами-претензіями щодо ненадання послуг.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: малозначні справи; що виникають з трудових відносин; про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 01.09.2017 року № 520 «Про призначення управителів багатоквартирних будинків міста Запоріжжя» ТОВ « Місто для людей Запоріжжя» було визначено переможцем конкурсу на управителя багатоквартирних будинків за двома лотами в місті Запоріжжі (а.с.16-20).
       Згідно з вищевказаним рішенням ТОВ «Місто для людей Запоріжжя», починаючи з 01.11.2017 року обслуговує багатоквартирні будинки в Олександрівському та Хортицькому районі, Південному мікрорайоні та Правобережній частині Дніпровського району.
       06.09.2017 року від імені співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 заступником голови Запорізької міської ради Бородаєм О.М. укладено, Договір № 06/09/2017-1127 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з ТОВ « Місто для людей Запоріжжя» (а.с.26-27).
Відповідно до п.п. 11,14 пункту 10 Договору Управитель зобов`язаний укласти договір про надання житлово-комунальних послуг з мешканцями об`єкта, за результатами якого складати акти та забезпечувати проведення профілактичних, поточних, капітальних та аварійних ремонтів; надавати мешканцям об`єкта необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу,с структуру цін (тарифів), норми споживання, режим надання послуг та їх властивості.
На співвласників багатоквартирного будинку покладено обов`язок сплачувати за надані управителем послуг з управління багатоквартирним будинком.
Договір між ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» та ОСОБА_1 не укладалося, розрахунки та інші документи, які позивачем надані суду не мають інформацію по складу послуг з управління.
Окрім того, згідно з п. 10 Договору, управитель зобов`язаний зокрема забезпечувати належну експлуатацію та утримання об`єкта відповідно до його цільового призначення і здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир та приміщень такого об`єкта; вживати в установлений законодавством строк заходів до ліквідації аварійних ситуацій та усунення порушень якості послуг; забезпечувати своєчасну підготовку об`єкта та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період; розглядати у визначений законодавством строк претензії та скарги мешканців об`єкта, а також власників (співвласників) окремих приміщень об`єкта, які в ньому не проживають, і проводити відповідний перерахунок розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості та інше.
Як встановлено рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.05.2020 р. по справі № 331/4776/19 встановлено, що мешканці будинку АДРЕСА_3 зверталися до Районної адміністрації ЗМР по Олександрівському району щодо відсутності опалення, останніми копію звернення направлено на адреси Філії Концерну «МТМ» Олександрівського району та управителя будинку ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» для спільного відпрацювання та відповідного реагування. Представниками філії Концерну «МТМ» Олександрівського району при перевірці роботи водонагрівальної установки (бойлеру) в підвалі житлового будинку по АДРЕСА_3 встановлено, що автоматичний регулятор теплового потоку на водонагрівальній установці в не робочому стані, у зв`язку з чим філія концерну на адресу ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» направила припис № 545/19 від 09.07.2018 р. з проханням відновити роботу автоматичного регулятору теплового потоку в строк до 20.07.2018 р. Станом на 06.08.2018 р. регулятор теплового потоку не працював. 06.08.2018 р. у зв`язку з порушенням технологічних параметрів на водонагрівальній установці, встановленої в підвалі житлового будинку по АДРЕСА_3 представниками філії Концерну «МТМ» Олександрівського району припинено постачання теплоносія на водонагрівальні установки до усунення виявлених порушень, про що було заздалегідь повідомлено керівництво ТОВ «Керуюча компанія «Місто для людей Запоріжжя».

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів заявлених ним вимог, не надав беззаперечних доказів надання послуг з управління та розрахунку складової послуг.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», із змінами, управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.
Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги або управитель багатоквартирного будинку зобов`язаний самостійно здійснити перерахунок вартості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком за весь період їх ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості, а також сплатити споживачу неустойку (штраф, пеню) у порядку та розмірі, визначених законодавством або договором.

Відповідно до підпункту 2 пункту 10 Договору № 06/09/17-867, управитель (тобто ТОВ «Місто для людей Запоріжжя») зобов`язався: надавати послуги відповідно до вимог правил управління будинком, у тому числі планувати заходи щодо збереження і сталого функціонування об`єкта та організовувати надання його мешканцям житлово-комунальних послуг відповідно до стандартів, нормативів, норм, порядків і правил; забезпечувати належну експлуатацію та утримання об`єкта відповідно до його цільового призначення і здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир та приміщень такого об`єкта; вживати в установлений законодавством строк заходів по ліквідації аварійних ситуацій та усунення порушень якості послуг; забезпечувати своєчасну підготовку об`єкта та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період; надавати необхідну інформацію мешканцям об`єкта тощо (а.с.26, зворот).

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 16 Закон України «Про житлово-комунальні послуги», надання комунальних послуг та надання послуги з управління багатоквартирним будинком здійснюються безперервно, крім часу перерв на: 1) проведення ремонтних і профілактичних робіт згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації і користування, положеннями про проведення поточного і капітального ремонтів та іншими нормативно-правовими актами; 2) міжопалювальний період для систем опалення виходячи з кліматичних умов згідно з нормативно-правовими актами; 3) ліквідацію наслідків аварії. У разі настання перерв, визначених цією статтею, плата за відповідні житлово-комунальні послуги за час таких перерв не нараховується.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 8 Закон України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець комунальної послуги зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.09.2018 у справі № 751/3840/15-ц, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, при цьому, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг укладеного безпосередньо зі споживачем послуг, само по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Відповідно до правової позиції, викладеної в постановах Верховного Суду від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15, від 26.09.2018 у справі № 750/12850/16-ц, від 06.11.2019 у справі № 642/2858/16, зобов`язання оплатити житлово-комунальні послуги виникає у будь-якого споживача, якщо ці послуги були фактично надані (а не тільки нараховані).

Отже, обов`язок відповідачів зі сплати послуг не залежить від обставин укладення договору безпосередньо з самим споживачем та не є підставою для їх несплати за відсутності відповідного договору, а залежить від того, чи були такі послуги фактично надані та їх обсягу, а не лише нараховані.

Звертаючись до суду із позовом, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по оплаті послуг з управління багатоквартирним будинком за період з 01.11.2017 р. по 31.05.2019 р. в загальному розмірі 9 954,37 грн, на підтвердження чого суду надано розрахунки заборгованості, розрахунок індексу інфляції, розрахунок суми 3% річних, розрахунок суми пені (а.с.10-14).

Вирішуючи питання в частині стягнення заявленого розміру заборгованості з відповідача, крім вказаних вище розрахунків, судом не встановлено наявності в матеріалах справи будь-яких інших доказів фактичного надання послуг, як на це зазначає у своїх правових позиціях Верховний Суд, зокрема: акти виконаних робіт, кошторис понесених витрат, тощо, не зазначено і у розрахунку заборгованості видів послуг та їх вартості, періодичності їх надання. Іншого розрахунку, належних обґрунтувань та доказів на доведення відповідності проведеного позивачем розрахунку фактично наданим за ним послугам і понесеним витратам суду надано не було.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.
Позивачем не вказувалось про неможливість надання разом з позовною заявою доказів обставин на які він посилається і доведення здійсненого ним розрахунку розміру заборгованості. Клопотань про витребування доказів, в разі неможливості їх надання позивачем (ч. 1 ст. 84 ЦПК України), суду не заявлялось.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України 2004 року передбачено, що суд має сприяти всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, сприяти особам, які беруть участь у справі, здійсненню їхніх прав. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.

Враховуючи недоведеність позивачем належними доказами, які свідчать про фактичне надання відповідачу послуги з управління багатоквартирним у будинку АДРЕСА_3 , визначених Договором № 06/09/17-867, у період який заявляється позивачем до стягнення з 01.11.2017 року по 31.05.2019 року у заявленому розмірі 9 954,37 грн, у суду відсутні підстави для покладення на відповідачів обов`язку з їх сплати.

Прикінцевими положеннями, п. 5 ст. 13 Закону України від 14.05.2015 року «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»; Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 13.06.2016 № 15, яким затверджено Порядок проведення конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку; ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» спростовується твердження апелянта про те, що ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» не має права виставляти рахунки за надані послуги з управління багатоквартирним будинком.

Суд погоджується з доводами апелянта, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Поряд з цим вказаний обов`язок виникає лише у разі отримання споживачем певних послуг.
Отже, питання щодо фактичного користування послуг та складу житлових послуг входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного вирішення.  
Позивачем до позову додано розрахунок без належної розшифровки заборгованості, також відсутнє документальне підтвердження наданих послуг та витрат позивача на утримання будинку. 

Встановивши, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо фактичного надання послуг, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення - вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти до висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Зазначених вимог, суд першої інстанції дотримався, а доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права спростовуються матеріалами справи. 

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням вказаного, колегія суддів доходить до висновку, що жодними доказами не доведено факт надання послуг з боку ТОВ «Місто для людей Запоріжжя». 

Відтак, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність підстав для стягнення заборгованості з ОСОБА_1 по оплаті послуг з управління багатоквартирним будинком.

Зазначене рішення є мотивованим, узгоджується з іншими встановленими обставинами справи.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Запоріжжя» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2022 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 4 січня 2023 р.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        С.В. Кухар

                                                                               О.З. Поляков