Номер провадження: 22-ц/813/2803/23 
Справа № 521/3598/21
Головуючий у першій інстанції Мурзенко  М. В.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                         Сегеди С.М.,
суддів:                         Комлевої О.С., 
                                Цюри Т.В.,                
               за участю секретаря                 Хухрова С.В.,        

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення  Малиновського районного суду м.Одеси від 24 січня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Мурзенка М.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди, 

                                встановив:  

14.03.2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації і просила суд: 
- стягнути з відповідачки моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн.;
- спростувати недостовірну та неправдиву інформацію відносно ОСОБА_1 та зобов`язати відповідачку звернутися до Південно-західного апеляційного господарського суду із заявою про вилучення документу за підписом відповідачки (а.с. 1-5).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 займала посаду голови ОСББ «Весна-Новоселів 53», з якої була звільнена. Однак, рішенням Південно-Західного апеляційного господарського суду від 27.10.2020 року за справою № 916/178/20 її було поновлено на посаді голови правління ОСББ «Весна-Новоселів 53», з 21.12.2016 року.
Проте, не дивлячись на це, голова правління ОСББ «Весна-Новоселів 53» ОСОБА_3 з відповідачем по даній справі продовжували розповсюджувати недостовірну інформацію про неї, перекручували факти та створювали фейки стосовно роботи ОСОБА_1 , чим відповідач завдала великої шкоди позивачу ОСОБА_1 .

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26.03.2019 року у справі №521/5738/17, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 05.12.2019 року, визнано недійсним рішення загальних зборів ОСББ «Весна-Новоселів 53», оформлене протоколом від 11.12.2016 року. 

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеса за справою №521/1333/20 спростована «недостовірна інформація про те, що ОСОБА_1 викрадені усі гроші з рахунків ОСББ «Весна- Новоселів 53», яка містилася в повідомленні голови правління ОСББ «Весна-Новоселів 53». 
Рішенням Господарського суду Одеської області від 27.10.2020 року у справі №916/178/20, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.04.2021 року, ОСОБА_1 була поновлена на посаді голови правління ОСББ «Весна-Новоселів 53» з 21.12.2016 року. Під час розгляду справи до Південно-західного апеляційного господарського суду були подані письмові пояснення за підписом відповідачки ОСОБА_2 , що містили неправдиву інформацію, що порочить честь та гідність ОСОБА_1 , які були вже дослідженні у вищевказаних справах, просила зобов`язати відповідача спростувати вказану інформацію шляхом звернення до Південно-західного апеляційного господарського суду з проханням вилучити документи за підписом відповідача, також просила стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди 5 000,00 грн.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 24.01.2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24.01.2022 року, ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Вирішуючи питання про слухання справи у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи належним чином сповіщені про час і місце судового засідання, у тому числі заявник апеляційної скарги ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_2 через свого представника – адвоката Пилаєву В.В. (т.2, а.с. 104-107).

Колегією суддів було також враховано, що поштова кореспонденція направлялась відповідачу ОСОБА_2 за зареєстрованим місцем її проживання, що підтверджується довідкою від 06.04.2021 року, яка надійшла до суду 12.04.2021 року з відділу адресно-довідкової роботи ГУДМ України в Одеській області про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідачки: АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 138). 
Однак, поштова кореспонденція на вказану адресу повернулася до суду з відміткою про те, що адресат відсутній за вказаною адресою (т.1, а.с.144-145), що у відповідності до вимог, передбачених ч.1 ст. 131 ЦПК України вважається її належним сповіщеннями.

У зв`язку з цим, колегія суддів зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.
На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних доказів.

Враховуючи, що жоден із учасників даної цивільної справи не надав суду заяви про бажання прийняти участь у справі особисто, та відкладення у зв`язку з цим судового розгляду, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим колегія суддів вирішила слухати справу за відсутності її учасників, на підставі наявних у справі доказів.
У зв`язку з вищевикладеним та у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, а тому дана постанова прийнята 01.02.2023 року, а датована 13.02.2023 року.
Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні. 
Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції більше ніж пів року (т.2, а.с. 81), колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовної заяви, суд першої інстанції виходив із того, що інформація, яку просить спростувати позивачка, є вираженням суб`єктивної думки відповідача та його оціночними судженнями діяльності посадової особи і що не знайшло свого підтвердження порушення прав позивачки, а вимоги щодо стягнення компенсації з відповідача за завдану моральну шкоду є похідними від основних позовних вимог (т.2, а.с. 51-56).
Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Проте, ст. 34 Конституції України гарантовано право кожного вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб – на свій вибір.
Статтею 68 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Кожен має право на свободу вираження поглядів в розумінні ст. 10 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція), якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. 
Частиною 1 ст. 201 ЦК України визначено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, зокрема, є честь, гідність і ділова репутація особи.
За ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.
Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка гарантується на відповідності її діянь (поведінка) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної осоки розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових , службових, громадських чи інших обов`язків. 
Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. 
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповної або перекручені). 
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.11.2017 року у справі № 761/6866/16-ц.
Відповідно ч. 1 до ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням. 
За змістом ч. 3 ст.1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно частин 1,2 ст.30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів(вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Пленум Верховного Суду України у п.п. 1,19 Постанови № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року, роз`яснює, що беручи до уваги положення ст. ст. 32,34 Конституції України суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань з одного боку, та право на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу з іншого боку. 
Отже, за ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці ЄСПЛ при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції. Суду лід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого ст. 10 Конвенції.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Одеської області по справі № 916/178/20 від 27.10.2020 року було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСББ «Весна-Новоселів 53», приватного нотаріуса Алєксєєвої О.О., поновлено ОСОБА_1 на посаді Голови правління ОСББ «Весна-Новоселів 53» (т.2, а.с.22-40).
Не погоджуючись із вказаним рішенням, головою правління ОСББ «Весна – Новоселів – 53» Смагіним Г.О. було подано апеляційну скаргу (а.с. 8-15). До апеляційної скарги було додано завірену копію письмових пояснень, які зокрема, також підписала відповідачка ОСОБА_2 (т.2,а.с. 45-50). 
В тексті вказаних пояснень зазначається, зокрема, що:
-  ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді голови правління ОСББ «Весна Новоселів 53» перерахувала грошові кошти в сумі 31 065,92 грн. на користь ГС «Житлова іноваційно-впроваджувальна асоціація захисту, підтримки та розвитку української нації», не надала пояснень щодо цих коштів, немає інформації, куди ці кошти поділися, були звернення до поліції щодо факту розтрати ОСОБА_1 грошових коштів на суму 31 065,92 грн. що належать членам ОСББ «Весна Новоселів», що підтверджується витягом з ЄРДР;
- вводячи в оману мешканців будинку, позивач не дочекавшись законної передачі будинку на баланс ОСББ, вимагала сплачувати внески на утримання будинку та прибудинкової території саме на рахунок ОСББ, хоча за фактом обслуговування будинку забезпечувало саме КП ЖКС «Черьомушки»;
-позивача зняли з посади голови ОСББ на законних підставах. 

Згідно ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. 

Пленум Верховного Суду України у п. 16 Постанови № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року роз`яснив, що суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченогост.40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що інформація, яка зазначена в поясненнях від 29.01.2021 року, доданих до апеляційної скарги, зокрема підписаних відповідачкою ОСОБА_2 , стосовно зняття ОСОБА_1 з посади голови ОСББ «Весна – Новоселів 53» на законних підставах, є оціночним судженням, а тому не може бути підставою для задоволення позову в частині зобов`язання відповідача спростувати недостовірну інформацію.
Крім того, відповідно п. 4 ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Судом першої інстанції також вірно зазначено, що оскільки не знайшло свого підтвердження порушення відповідачкою прав позивачки, то її вимоги щодо стягнення з відповідачки компенсації за завдану позивачці моральну шкоду не підлягають задоволенню, оскільки вони є похідними від основних заявлених позовних вимог.

Що стосується вимог позивачки щодо зобов`язання відповідача звернутися до Південно-західного апеляційного господарського суду із проханням про вилучення документу за підписом відповідача, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки чинне законодавство не передбачає процесуальної можливості вилучення з матеріалів справи письмових доказів за заявою відповідної особи.
Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставні, спростовуються матеріалами і висновками суду, викладеними в рішенні. 
Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства апеляційна скарга не містить.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявниця апеляційної скарги не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та доводів апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення прийнято у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 24 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 13.02.2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду:                С.М. Сегеда        

               О.С. Комлева 

                Т.В. Цюра