ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України
12 січня 2023 року 
м. Валки
справа № 641/4635/13-ц
провадження № 22-ц/818/209/23
Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого - Пилипчук Н.П.,
суддів колегії - Бурлака І.В., Яцини В.Б.,
за участю секретаря – Сізонової О.О.
учасники справи:
позивач : Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» в особі Харківського відділення Центральної філії ПАТ «Кредобанк»,
відповідач: ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Валки цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» в особі Харківського відділення Центральної філії ПАТ «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі його представника ОСОБА_2 , на заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 липня 2013 року, ухвалене суддею Ященко С.О., -
В С Т А Н О В И В :
У травні 2013 року ПАТ "Кредобанк" в особі Харківського відділення Центральної філії ПАТ "Кредобанк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з останнього на користь ПАТ "Кредобанк" заборгованість по кредитному договору № Ф23/12-07/В3 (А100004) у розмірі 277 596, 09 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 775, 97 грн. 
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що 21.12.2007 року між ВАТ "Кредобанк" та ОСОБА_1 укладено договір № Ф23/12-07/В3 (А100004), у відповідності до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 187 680, 00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17, 45 % річних з кінцевим терміном повернення 21.12.2027 року включно. Згідно умов договору ОСОБА_1 зобов`язався щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості, проценти за користування кредитом.
У порушення умов кредитного договору № Ф23/12-07/В3 (А100004) від 21.12.2007 року, ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі в результаті чого станом на 12.12.2012 року ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 277 596, 09 грн., а саме: 184 541, 32 грн. - заборгованість за кредитом; 61 953, 50 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом; 31 101, 27 грн. – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.
Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 липня 2013 року позовні вимоги ПАТ "Кредобанк" в особі Харківського відділення Центральної філії ПАТ "Кредобанк" задоволено у повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства “Кредобанк” (адреса: м. Харків, вул. Петровського, 29-А, рахунок НОМЕР_2 , МФО 325365, код 22360822) заборгованість за кредитним договором у розмірі 277 596 (двісті сімдесят сім тисяч п`ятсот дев`яносто шість) грн. 09 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 775 (дві тисячі сімсот сімдесят п`ять) грн. 97 коп.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2022 року заяву ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, застосувати загальну і спеціальну позовну давність до позовних вимог.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт посилається на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Вказує, що суд дійшов передчасного висновку про те, що відповідач був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, оскільки відповідач взагалі не знав про існування цього судового провадження. Зазначає, що сторони в договорі погодили наступний розмір пені – подвійна процентна, вказана в п. 3.2, тобто 17,45 х 2 = 34,90% річних. Натомість у розрахунку пені вказана процентна ставка 48%, що суперечить умовам договору, будь-які інші зміни чи доповнення до вказаного договору між сторонами не укладались стосовно підвищення процентної ставки до 48%. Крім того, зазначає, що зі змісту розрахунку неможливо встановити, чому станом на 14.12.2011 року залишок становить саме 63 290, 57 грн., а не інша сума, те ж саме стосується і інших періодів. Наголошує, що суд першої інстанції не приділив належної уваги перевірці правильності розрахунку пені, що призвело до ухвалення неправильного рішення. Зазначає, що розрахунок заборгованості підписаний директором ДРС ПАТ «Кредобанк» Позняковим Р.О., між тим документи, на підтвердження його повноважень в матеріалах справи відсутні. Просить застосувати загальну та спеціальну позовну давність до вимог позивача, вважає, що таке клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності підлягає врахуванню при розгляді справи судом апеляційної інстанції з огляду на положення постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 200/11343/14-ц. 
Представником АТ “Кредобанк” до суду надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, згідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України станом на 22.07.2013 року. Наголошує, оскільки відповідач був належним чином, згідно з вимогами процесуального закону, повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, отже він не має права заявляти про застосування позовної давності у суді апеляційної інстанції. Вказує, що відповідач останній раз здійснив погашення боргу банку 27.07.2011 року у сумі 7800 грн., та часткова сплата боржником боргу є тією обставиною, яка свідчить про визнання ним боргу,а позов було подано до суду 15.05.2013 року, отже строк позовної давності не сплив. Зазначає, що позовна заява від імені банку була подана представником ОСОБА_4 на підставі довіреності № 5871 від 12.07.2012 року. Представництво відповідно до п. 3 частини 1 ст. 131-1, 131-2 Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року, у судах апеляційної інстанції — з 1 січня 2018 року, у судах першої інстанції - 1 січня 2019 року. Вказує, що розрахунок суми позову, пені підписано директором Департаменту реструктуризації і стягнення ПАТ “Кредобанк” Позняковим Р.О. та скріплено печаткою Департаменту реструктуризації і стягнення ПАТ “Кредобанк”, підписання зазначених документів входить в повноваження посадової особи ПАТ “Кредобанк” Познякова Р.О. Зазначає, що відповідно до п. 3.2 кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує банку 17,5 % річних. У разі зміни законодавства України щодо здійснення кредитування, облікової ставки НБУ, інших економічних умов, що впливають на ціну кредитних коштів банк має право самостійно змінити розмір процентної ставки за кредитом, попередивши про це письмово позичальника рекомендованим листом протягом 7 днів з дати внесення таких змін. 27.08.2008 року банк направив ОСОБА_1 рекомендованим листом повідомлення про зміну розміру процентної ставки, який останній отримав 29.08.2008 року. Отже, у зв`язку з підвищенням процентної ставки за кредитом до 24% річних для розрахунку пені за період з 14.12.2011 по 13.12.2012 року застосована процентна ставка — 48% річних.
У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 21.12.2007 року між ВАТ "Кредобанк", правонаступником якого є ПАТ "Кредобанк" та ОСОБА_1 укладено договір № Ф23/12-07/В3 (А100004), у відповідності до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 187 680, 00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 20.12.2027 року. Згідно умов договору відповідач зобов`язався щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості, проценти за користування кредитом.
Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надав кредитні кошти ОСОБА_1 в сумі 187 680 грн.
Проте, ОСОБА_1 належним чином свої зобов`язання не виконував, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 12.12.2012 року склалась заборгованість: 184 541, 32 грн. - заборгованість за кредитом; 61 953, 50 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом.
Крім того, у зв`язку з порушенням відповідачем ОСОБА_1 умов договору позивачем на підставі п. 5.1 кредитного договору нараховано штрафні санкції, а саме: 31 101, 27 грн. – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, тому позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства “Кредобанк” заборгованості за кредитним договором у розмірі 277 596 грн. 09 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Колегія суддів з вказаним висновком суду погоджується, однак вважає, що таке рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права.
Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України в редакції, чинній на момент ухвалення заочного рішення, судова повістка разом з розпискою, а у випадках, встановлених цим кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.
У разі відсутності адресата особа, що доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення (ч.4 ст.76 ЦПК України). У разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою ( ч.8 ст.76 ЦПК України).
Отже, приписи ЦПК України на момент ухвалення заочного рішення не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи.
Окрім того, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду (п.31 постанови від 20 червня 2018 року у справі № 127/2871/16-ц).
Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_1 не був повідомлений про  дату, час і місце розгляду справи, направлена судова повістка-повідомлення  в судове засідання, призначене  на 22 липня 2013 року була повернута до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання».
Таким чином, наявні підстави вважати, що  судом першої інстанції були допущені порушення норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Між тим, як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 належним чином свої зобов`язання не виконував, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 12.12.2012 року склалась заборгованість 277 596,09 грн.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У відповідності до  ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст.638ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст.105 4ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статі 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст.1054ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст.1048ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст.1049ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).
Згідно п. 2.1 кредитного договору термін погашення кредиту встановлено 20.12.2027 року.
Пунктом 4.9 договору сторони передбачили, що банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших платежів за цим договором, серед іншого, у разі несвоєчасної сплати процентів та/або повернення кредиту (частини кредиту).
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 належним чином свої зобов`язання не виконував, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 12.12.2012 року склалась заборгованість: 184 541, 32 грн. - заборгованість за кредитом; 61 953, 50 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом.
В зв`язку з порушенням відповідачем ОСОБА_1 умов договору позивачем на підставі п. 5.1 кредитного договору нараховано штрафні санкції, а саме: 31 101, 27 грн. – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.
Отже, колегія суддів вважає, що оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, то позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства “Кредобанк” заборгованості за кредитним договором у розмірі 277 596 грн. 09 коп. підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що у розрахунку пені вказана процентна ставка 48%, та апелянт вважає, що ця процента ставка суперечить умовам договору, а будь-які інші зміни чи доповнення до вказаного договору між сторонами не укладались щодо підвищення процентної ставки до 48%, колегією суддів не приймаються, виходячи з наступного.
Так, відповідно до п. 3.2 кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує банку 17,5 % річних. 
Згідно п. 3.7 кредитного договору у разі зміни законодавства України щодо здійснення кредитування, облікової ставки НБУ, інших економічних умов, що впливають на ціну кредитних коштів банк має право самостійно змінити розмір процентної ставки за кредитом, попередивши про це письмово позичальника рекомендованим листом протягом 7 днів з дати внесення таких змін. 
Матеріали справи містять дані про те, що 27.08.2008 року банк направив ОСОБА_1 рекомендованим листом повідомлення про зміну розміру процентної ставки, який останній отримав 29.08.2008 року. Законодавство, що діяло на час укладення кредитного договору та на час підвищення позивачем процентної ставки не встановлювало заборони на підвищення процентної ставки в односторонньому порядку. Отже, у зв`язку з підвищенням процентної ставки за кредитом до 24% річних для розрахунку пені за період з 14.12.2011 по 13.12.2012 року застосована процентна ставка — 48% річних. 
Стосовно доводів апеляційної скарги щодо застосування загальної та спеціальної позовної давності до вимог позивача, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно п. 2.1 кредитного договору термін погашення кредиту встановлено 20.12.2027 року.
Пунктом 4.9 договору сторони передбачили, що банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших платежів за цим договором, серед іншого, у разі несвоєчасної сплати процентів та/або повернення кредиту (частини кредиту).
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України).
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 4 грудня 2019 року у справі № 234/13519/16-ц вказано, що «відповідно до частин другої-четвертої статті 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином, підставами для відмови в позові у зв`язку з пропуском позовної давності є наступні факти: доведеність порушення цивільного права або інтересу, за захистом якого особа звернулася до суду, закінчення перебігу встановленого законодавством строку звернення до суду, відсутність поважних причин його пропуску, заява сторони у справі про застосування позовної давності. Позовна давність застосовується до обґрунтованого позову».
Отже, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.
Аналогічний правовий висновок викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 травня 2018 року в справі № 369/6892/15-ц та у постанові від 31 жовтня 2018 в справі № 367/6105/16-ц.
Отже, як свідчать матеріали справи, відповідач останній раз здійснив погашення боргу банку 27.07.2011 року у сумі 7800 грн., отже сплата боржником боргу є тією обставиною, яка свідчить про визнання ним боргу, позовна заява банком була подана до суду 15.05.2013 року, отже колегія суддів вважає, що строк позовної давності не сплив.
Для окремих видів вимог встановлена спеціальна позовна давність.
Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу)
Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 чт.261 ЦК України).
Між тим, умовами договору, а саме п. 5.4 кредитного договору передбачено, що строк позовної давності для стягнення неустойки (штрафу, пені) прирівнюються до строку позовної давності встановленої законом для основної вимоги за цим договором, отже не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги стосовно застосування строків позовної давності.
Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що розрахунок заборгованості підписаний неповноважною особою, а саме директором ДРС ПАТ «Кредобанк» Позняковим Р.О., оскільки документи, на підтвердження його повноважень в матеріалах справи відсутні, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи розрахунок суми позову, пені підписано директором Департаменту реструктуризації і стягнення ПАТ “Кредобанк” Позняковим Р.О. та скріплено печаткою Департаменту реструктуризації і стягнення ПАТ “Кредобанк”, отже колегія суддів вважає, що вказані докази є належними та допустимими.
Зазначені розрахунки відповідачем не спростовані, власних розрахунків ОСОБА_1 суду не надав.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
За таких обставин рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог АТ «Кредобанк».
Згідно п.п.1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі його представника ОСОБА_2 — задовольнити частково.
Заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 липня 2013 року — скасувати та постановити нове.
Позовні вимоги ПАТ "Кредобанк" в особі Харківського відділення Центральної філії ПАТ "Кредобанк" задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства “Кредобанк” (адреса: м. Харків, вул. Петровського, 29-А, рахунок НОМЕР_2 , МФО 325365, код 22360822) заборгованість за кредитним договором у розмірі 277 596 (двісті сімдесят сім тисяч п`ятсот дев`яносто шість) грн. 09 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 775 (дві тисячі сімсот сімдесят п`ять) грн. 97 коп.
Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий –                                                                     Н.П. Пилипчук

Судді –                                                                        І.В. Бурлака

                                                                               В.Б. Яцина

Повний текст судового рішення виготовлено 16 січня 2023 року.