Номер провадження: 22-ц/813/3749/23 
Справа № 521/9094/21
Головуючий у першій інстанції Мазун І. А.
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Лозко Ю.П.
суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В., 
за участю секретаря судового засідання – Пінькової К.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2022 року
у справі про виділ в натурі частки майна, що є у спільній частковій власності, визнання права власності та припинення права спільної часткової власності
учасники справи:
позивач — ОСОБА_2 
відповідачка — ОСОБА_1 

встановив:

У червні 2021 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним вище позовом, який мотивований тим, що він є власником частки домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яка успадкована ним після смерті матері ОСОБА_3 у 1992 році та сестри ОСОБА_4 у 2009 році. Інша частина домоволодіння успадкована відповідачкою ОСОБА_1 після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла у 2018 році.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2017 року визначено порядок користування земельною ділянкою розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якого у користуванні позивача ОСОБА_2 знаходиться ізольована земельна ділянка площею 274кв.м., а у користуванні відповідачки ОСОБА_1 – 292кв.м.
Згідно рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2008 року до складу належної позивачу ОСОБА_2 частки домоволодіння розташованого за вказаною вище адресою входить: у житловому будинку літ. «А»: 1-3 коридор пл. 9,5 кв.м., житлова кімната пл. 9,4 кв. м., житлова кімната пл. 16,1 кв. м., у літ. «а»: кухня пл. 7,4 кв. м., коридор пл. 3,8 кв.м., ванна кімната пл. 2,7 кв.м., ганок, а також: гараж літ. «Б», 1\2 вбиральні літ. «З», 1/2 огроджень 1-4, 1/2 мощіння – літ. «І», 1/2 цистерни – літ. «ІІ».
Фактично належна позивачу частина будинку є ізольованою, має окремий вхід із відокремленою прибудинковою територією, обладнана автономними мережами тепло, водо та електропостачанням.
Між сторонами не досягнуто згоди про укладення та нотаріальне посвідчення договору поділу домоволодіння або виділу частки в натурі, оскільки відповідачка прийнявши спадщину у 2018 році, не оформила правоустановчі документи на успадковану частину будинку та не зареєструвала своє право власності у Держаному реєстрі прав. 
Водночас позивач зазначає, що між ним та відповідачкою впродовж тривалого часу існують неприязні стосунки, що є об`єктивною перешкодою у погодженні та укладенні будь-яких спільних угод.
Посилаючись на вказані обставини позивач просив суд виділити належну йому 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 , що складається з частини житлового будинку літ. «А» та складається з приміщень: житлова кімната площею 9,4 кв.м., житлова кімната площею 16,1 кв.м., коридор площею 9,5 кв.м., у літ. «а» кухня площею 7,4 кв.м., коридор площею 3,8 кв.м., ванна кімната площею 2,7 кв.м., ганок, та відповідної частини господарських будівель та споруд: гаражу літ. «Б», навісу літ. «М», 1/2 вбиральні літ. «З», 1/2 огорожі № 1-4, 1/2 мостіння літ. «І, ІІІ», що розташовані на відокремленій земельній ділянці загальною площею 274,0 кв.м., виділеної йому у користування рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2018 року по цивільній справі № 1519/2-572/11, у натурі в окреме домоволодіння; визнати за ним право приватної власності на виділене нерухоме майно, яке в цілому складається із окремого домоволодіння АДРЕСА_1 , і складається з житлового будинку літ. «А», який складається з приміщень: житлова кімната площею 9,4 кв.м., житлова кімната площею 16,1 кв.м., коридор площею 9,5 кв.м., кухня площею 7,4 кв.м., коридор площею 3,8 кв.м., ванна кімната площею 2,7 кв.м., ганок, загальною площею 48,9 кв.м., житловою площею 25,5 кв.м. та господарських будівель та споруд: гаражу літ. «Б», навісу літ. «М», 1/2 вбиральні літ. «З», 1/2 огорожі № 1-4, 1/2 мостіння літ. «І, ІІІ», розташованих на відокремленій земельній ділянці загальною площею 274,0 кв.м., виділеної йому у користування рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2018 року по цивільній справі № 1519/2-572/11 та припинити право спільної часткової власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 , яке в цілому складається з житлових будинків літ. «А», «Д» та надвірних споруд: гараж літ. «Б» «Л», сарай літ. «Е», «Ж», вбиральня літ. «З», навіс літ. «М», огорожа № 1-4, мостіння літ. «І, III», цистерна літ. «II».
В подальшому позивач змінив позовні вимоги та просив виділити йому 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 , що належить йому і складається з частини житлового будинку літ. «А» у складі приміщень: житлова кімната площею 9,4 кв.м., житлова кімната площею 16,1 кв.м., коридор площею 9,5 кв.м., у літ. «а» кухня площею 7,4 кв.м., коридор площею 3,8 кв.м., ванна кімната площею 2,7 кв.м., ганок, загальною площею 48,9 кв.м., житловою площею 25,5 кв.м. та відповідної частини господарських будівель та споруд: гаражу літ. «Б», навісу літ. «М», 1/2 вбиральні літ. «З», 1/2 огорожі № 1-4, 1/2 мостіння літ. «І», розташованих на відокремленій земельній ділянці загальною площею 274,0 кв.м., виділеної йому у користування рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2018 року по цивільній справі № 1519/2- 572/11, в натурі в окреме домоволодіння; визнати за ним право приватної власності на виділене нерухоме майно, яке в цілому складається з окремого домоволодіння АДРЕСА_1 і складається із житлового будинку літ. «А», який складається з приміщень: житлова кімната площею 9,4 кв.м., житлова кімната площею 16,1 кв.м., коридор площею 9,5 кв.м., кухня площею 7,4 кв.м., коридор площею 3,8 кв.м., ванна кімната площею 2,7 кв.м., ганок, загальною площею 48,9 кв.м., житловою площею 25,5 кв.м. та господарських будівель та споруд: гаражу літ. «Б», навісу літ. «М», 1/2 вбиральні літ. «З», 1/2 огорожі № 1-4, 1/2 мостіння літ.«І», розташованих на відокремленій земельній ділянці загальною площею 274,0 кв.м., виділеної йому у користування рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2018 року у цивільній справі № 1519/2-572/11; припинити його право спільної часткової власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 , яке в цілому складається з житлових будинків літ. «А», «Д» та надвірних споруд: гараж літ. «Б» «Л», сарай літ. «Е», «Ж», вбиральня літ. «З», навіс літ. «М», огорожа № 1-4, мостіння літ. «І, III», цистерна літ. «II».
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2022 року змінені позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.
В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення про задоволення позову ОСОБА_2 просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .
За доводами апеляційної скарги висновки суду про задоволення позову ОСОБА_2 , з підстав наведених у змісті оскаржуваного рішення є помилковими, оскільки вважає, що позивачем не доведено підстав позову; виділивши у власність позивача 1/2 частки мостіння і без фактичного поділу мостіння скаржниця вважає, що суд позбавив її можливості на володіння 1/2 частки цього мостіння, при цьому і грошової компенсації за цю 1/2 частку мостіння з позивача стягнуто не було, водночас зазначає, що на земельній ділянці, по межі розмежування земельних ділянок встановлено огорожу, що визнано сторонами, яка не зазначена ані в експертизі, ані в технічному паспорті, хоча ця огорожа також мала бути поділена між співвласниками. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачки, позивач ОСОБА_2 посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги та законність оскаржуваного рішення суду першої інстанції просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.
Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином ( а.с.т.3 а.с.12-13).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам оскаржуване рішення суду відповідає.
За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.
За вимогами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Предметом позову є матеріально – правова вимога позивача до відповідача щодо якої вона просить ухвалити рішення, а підставою – обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджуються такі факти і обставини.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 31 листопада 2006 року у справі №2-912/2006 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , та Малиновської районної адміністрації виконкому Одеської міської ради, яке набрало законної сили 09 грудня 2006 року, визнано недійсними: 
- акт державної приймальної комісії Іллічівського району м. Одеси про прийняття в експлуатацію частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_6 ;
- рішення Іллічівського райвиконкому м.Одеси від 20 лютого 1992 року №364 у частині затвердження акту приймальної комісії та оформлення права приватної власності на частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 ;
- рішення Іллічівського райвиконкому м.Одеси від 01 грудня 1992 року №1961;
- свідоцтво про право власності на ім`я ОСОБА_6 від 28 січня 1993 року;
- свідоцтво про право власності на ім`я ОСОБА_3 від 28 січня 1993 року;
- свідоцтво про право на спадщину на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , виданого 18 травня 1993 року П`ятою одеською державною нотаріальною конторою в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 ;
- свідоцтво про право на спадщину на ім`я ОСОБА_5 , виданого 14 травня 1993 року П`ятою Одеською державною нотаріальною конторою в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 (т.2 а.с.73-76).
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2008 року, яке набрало законної сили 02 грудня 2008 року, визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в рівних частках право приватної власності на 1\2 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , до складу якої входить у літ. А приміщення : 1-3 коридор пл. 9,5 кв.м., 1-4 житлова кімната пл. 9,4 кв. м., 1-5 житлова кімната пл. 16,1 кв. м., у літ. а приміщення: 1-6 кухня пл. 7,4 кв. м., 1-7 коридор пл. 3,8 кв.м., 1-8 ванна кімната пл. 2,7 кв.м., ганок, а також: гараж літ. Б, 1/2 вбиральні літ. З, 1\2 огороджень 1-4, 1/2 мощіння – літ.1, 1/2 цистерни – літ.ІІ в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Вказаним судовим рішенням встановлено, що рішенням Іллічівського міськвиконкому № 901 від 16 серпня 1957 року батьку позивачці ОСОБА_4 - ОСОБА_7 була відведена земельна ділянка під будівництво жилого будинку, площею 559 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 (зараз АДРЕСА_1 ). 
У 1958 році ОСОБА_7 уклав з Іллічівським райвиконкомом договір про надання земельної ділянки під будівництво жилого будинку у безстрокове користування. Тоді ж, у 1958 році ОСОБА_7 побудував на отриманій земельній ділянці одноповерховий будинок, який складався з 4-х жилих кімнат, кухні та веранди.
04 грудня 1958 року ОСОБА_7 продав частину зазначеного вище домоволодіння ОСОБА_6 , яке на той час було фактично побудовано, але оскільки не було введено в експлуатацію, у договорі купівлі-продажу зазначено як незавершене будівництвом. (т.2 а.с.28-32).
Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03 березня 2009 року позивачу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить по 1/4 частки домоволодіння АДРЕСА_1 (т.2 а.с.33).
19 серпня 2010 року державним нотаріусом П`ятої одеської державної нотаріальної контори Саганович Ю.Ю., ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.2 а.с.38).
15 вересня 2010 року за позивачем ОСОБА_2 зареєстровано право власності на частку домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 серпня 2010 року (т.2 а.с.39).
Отже суд встановив, що позивач є власником частки вказаного вище домоволодіння.
Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 03 березня 2016 року у справі №815/6883/15, адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено, зобов`язано Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області скасувати реєстрацію та видалити з єдиного реєстру дозвільних документів запис про реєстрацію Декларації № ОД14215280841 від 15 вересня 2015 року (т.2 а.с.82-85).
Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 18 квітня 2017 року у справі №1519/2-572/11 відмовлено в задоволені позову Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_5 про зобов`язання вчинити певні дії.
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про встановлення порядку користування земельною ділянкою задоволено. 
Встановлено порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якого: в користування ОСОБА_2 виділено ізольовану земельну ділянку площею 274кв.м. відповідно до графічного додатку №2 до висновку №6692 додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 05 лютого 2008 року, складеного судовим експертом Одеського НДІСЕ з наступними межами: - з відступом від фасадної сторони земельної ділянки (вулиця Подільська) з відрізків довжиною: 5,49м. + 0,85м. + 4,34м., поворот наліво до перетину з житловим будинком літ. «А» на відстань 1,17м. і далі по міжквартирним перегородкам до зовнішньої стіни; - уздовж зовнішньої стіни прибудови літ. «а1» і далі довжиною 9,27м.; - поворот наліво довжиною 1,41м.; - поворот направо довжиною 6,22м.; - поворот наліво до перетину з фасадною стороною земельної ділянки ( АДРЕСА_1 ) з відрізків довжиною: 3,22м. + 4,51м. + 1,25м.; в користування ОСОБА_5 виділено ізольовану земельну ділянку площею 283кв.м. відповідно до графічного додатку №2 до висновку №6692 додаткової судової будівельно - технічної експертизи від 05 лютого 2008 року, складеного судовим експертом Одеського НДІСЕ з вищезазначеними межами, зобов`язавши при цьому не перешкоджати ОСОБА_2 в огороджені виділеної в користування частини земельної ділянки площею 274кв.м. металевою огорожею (т.2 а.с.42-47).
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2020 року у тексті вказаного вище судового рішення від 18 квітня 2017 року внесено виправлення, а саме вірно зазначено площу ізольованої земельної ділянки, виділеної у користування ОСОБА_5 - 292кв.м., замість помилково зазначеної “283 кв.м.” та вірно зазначено дату складеного судовим експертом Одеського НДІСЕ висновку №6692 додаткової судової будівельно - технічної експертизи від 29 травня 2015 року, замість помилково зазначеної “від 05 лютого 2008 року”.
Постановою Одеського апеляційного суду від 31 липня 2019 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2017 року в частині відмови у задоволенні позову Малиновської РА до ОСОБА_5 про зобов`язання вчинити певні дії скасовано. Закрито провадження за позовом Малиновської РА до ОСОБА_5 про зобов`язання вчинити певні дії. 
Постановою Верховного Суду від 23 вересня 2020 року постанову Одеського апеляційного суду від 31 липня 2019 року скасовано. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2017 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , правонаступником якої є ОСОБА_1 , про встановлення порядку користування земельною ділянкою залишено в силі (т.2 а.с.57-68).
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5 мати відповідачки ОСОБА_1 , про що свідчить заява ОСОБА_1 , адресована приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіній Т.О., і ці обставини не заперечується сторонами. (т.1 а.с.13)
16 липня 2018 року до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіної Т.О. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 звернулася ОСОБА_1 , після чого була заведена спадкова справа №50/2018 (т .1 а.с.13), свідоцтво про право на спадщину за заповітом, останньою не отримано.
У тексті технічного висновку №106-05-21/ТЗ від 2021 року про технічний стан конструкцій цистерни, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 зазначено, що згідно даних технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виданого КП «ОМБТІ та РОН» від 24 травня 2010 року об`єкт обстеження, зафіксований на земельній ділянці та внесений до переліку будівель і споруд під літ.»ІІ» - цистерна – оштукатурена, загальною площею 3,0кв.м. Згідно висновку №6692 додаткової судової будівельно-технічної експертизи, виданого Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз від 29 травня 2015 року - об`єкт обстеження засипаний та не експлуатується. За підсумками інженерного обстеження, під час візуального огляду було зафіксовано відсутність об`єкту обстеження - цистерни на земельній ділянці.Таким чином на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 об`єкт, що підлягав обстеженню (цистерна) відсутній (т.1 а.с.15-62).
Відповідно до висновку судового експерта № ЕС-2401-1-1816.21 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи у цивільній справі № 521/9094/21 від 28 липня 2021 року « у відповідності до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва виділ в натурі в окреме домоволодіння належної ОСОБА_2 частки будинку по АДРЕСА_1 , яка складається з приміщень житлового будинку літ. «А»: 1-3 коридор 9,5 кв.м., 1-4 – житлова кімната 9,4 кв.м., 1-5 – житлова кімната 16,1 кв.м., 1-6 кухня 7,4 кв.м., 1-7 коридор 3-8 кв.м., 1-8 ванна 2,7 кв.м., ганок, - загальною площею 48,9 кв.м., житловою 25,5 кв.м. та відповідної частини господарських споруд і будівель ( зокрема, гаражу літ. “Б”, навісу літ “М”, частини вбиральні літ. “З”, мостіння І, та частини огорожі № 1-4), розташованих на відокремленій земельній ділянці площею 274 кв.м., виділеної в користування ОСОБА_2 рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2017 року у справі № 1519/2-572/11, з технічної точки зору можливий».
Судовим експертом також встановлено, що для відокремлення будівель та споруд співвласника ОСОБА_2 та іншого співвласника, а також для забезпечення ізоляції частини житлового будинку літ.»А» одна від одної після виділу за зазначеним у висновку варіантом необхідності у проведенні робіт з переплануванням та переобладнанням будинку немає, оскільки житловий будинок літ. «А» та інші будівлі та споруди, що перебувають у фактичному користуванні сторін вже відокремлені, мають окремі входи/в`їзди через металеві ворота з хвіртками, що конструктивно влаштовані в огорожі, розгалужені інженерні мережі, в т.ч. окремі лічильники витрат газу, електроенергії, водопостачання. У змісті висновку вказано, що під час огляду відповідачкою було зазначено, що частина труб підземних інженерних комунікацій, що з вул. Подільської прокладені до частини домоволодіння ОСОБА_1 (правонаступниці ОСОБА_5 на час проведення експертизи проходять через земельну ділянку, яка виділена в користування ОСОБА_2 рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2017 року у справі № 1519/2-572/11. Експертом зазначено, що з метою зручності у користуванні земельними ділянками сторін після виділу частину труб підземних інженерних комунікацій ОСОБА_1 , що проходять через земельну ділянку, виділену за рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 18 квітня 2017 року ОСОБА_2 , необхідно перенести на земельну ділянку, яка тим же рішенням суду була виділена ОСОБА_5 (т.2 а.с.6-24).
Відповідно до уточнення від 01 липня 2022 року до висновку судового експерта Клівак О.В. № ЕС-2401-1-1816.21, складеного 28 липня 2021 року за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, виділ в натурі в окреме домоволодіння належної ОСОБА_2 частки будинку по АДРЕСА_1 , яка складається з приміщень житлового будинку літ. «А»: 1-3 коридор 9,5 кв.м., 1-4 – житлова кімната 9,4 кв.м., 1-5 – житлова кімната 16,1 кв.м., 1-6 кухня 7,4 кв.м., 1-7 коридор 3-8 кв.м., 1-8 ванна 2,7 кв.м., ганок, - загальною площею 48,9 кв.м., житловою 25,5 кв.м. та відповідної частини господарських споруд і будівель ( зокрема, гаражу літ. “Б”, навісу літ “М”, частини вбиральні літ. “З”, мостіння І, та частини огорожі № 1-4), розташованих на відокремленій земельній ділянці площею 274 кв.м., виділеної в користування ОСОБА_2 рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2017 року у справі № 1519/2-572/11, з технічної точки зору можливий (т.2 а.с.184-185).
Клопотань про призначення судової будівельно-технічної експертизи відповідачкою ОСОБА_1 не заявлялось.
За статтею 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.
Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Зі змісту вказаної статті випливає, що право кожного із співвласників пов`язується з часткою у праві спільної власності, і кожен із співвласників є власником не певної частини майна, а всього спільного майна у цілому.
Згідно частин першої, другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. 
Частиною третьою статті 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. 
Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. 
Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. 
Питання щодо поділу майна, що є у спільній частковій власності, врегульовано статтею 367 ЦК України, у відповідності до якої майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
За статтею 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.
Відповідно до статті 367 ЦК України виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.
Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним входом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі такої частки власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вхід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України”( постанова Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 361/2430/18-ц, провадження № 61-12338св20).
Згідно п.2.1.,2,3.-2.5.,2.7., 3.10. Інструкції про проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, яка затверджена наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства №55 від 18.06.2007р. та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06.07.2007р. за №774/14041, об`єкти нерухомого майна, які підлягають технічній інвентаризації відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001 N 127 (z0582-01), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за N 582/5773 (із змінами), а також єдині майнові комплекси, що належать на праві власності і розташовані на одній земельній ділянці, можуть бути поділені на самостійні об`єкти нерухомого майна.  Не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.  Поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами.  За відсутності нотаріально посвідченого договору чи рішення суду щодо порядку користування будинками, будівлями та спорудами беруться до уваги заяви всіх співвласників, підписи яких засвідчені нотаріально.  Спори щодо поділу об`єктів нерухомого майна вирішуються в судовому порядку. Суб`єкт господарювання готує Висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (додаток 2) для укладення договору про виділ в натурі частки з об`єкта нерухомого майна або договору про виділ частки з об`єктів нерухомого майна, що є у спільній частковій власності.
Згідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
За статтею 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
В силу ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Статтею 391 ЦК України, визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.
В силу ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про задоволення змінених позовних вимог ОСОБА_2 , з вказаних вище підстав.
Доказів які б спростували правильні висновки суду скаржницею не надано. 
Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.
Доводи апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_1 за своєю суттю зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, також фактично зводяться до суб`єктивного тлумачення норм права, і переоцінки доказів наданої судом першої інстанції без посилення на обставини, які не були враховані під час вирішення цієї справи. 
Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) від 10.02.2010 року, заява №4909/04).
За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення з мотивів наведених у скарзі.
У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги відповідачки правильних висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2022 року залишити без змін.
Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.
Дата складення повної постанови — 27 січня 2023 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В.Назарова