ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
21 березня 2023 року           справа №200/15967/21 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року (повне судове рішення складено 28 листопада 2022 року) у справі № 200/15967/21 (суддя в І інстанції Шинкарьова І.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, 

                                                          УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі – ГУ Національної поліції в Донецькій області, Управління) про:
визнання протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті грошової компенсації за 4 календарні дні невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2015 рік, 15 календарних днів невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2016 рік, 30 календарних днів невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2019 рік (усього 49 календарних днів) та за 84 календарних днів невикористаних додаткових відпусток із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій за 2015-2020 роки (з розрахунку 14 календарних днів на рік), виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення за останні 2 календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення;
зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію за 4 календарні дні невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2015 рік, 15 календарних днів невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2016 рік, 30 календарних днів невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2019 рік (усього 49 календарних днів) у сумі 36094,87 грн. та за 84 календарних днів невикористаних додаткових відпусток із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій за 2015-2020 роки (з розрахунку 14 календарних днів на рік) у сумі 61876,92 грн., виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення за останні 2 календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення.
В обґрунтування позову зазначив, що йому протиправно відмовлено в нарахуванні та виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за 2015 рік у кількості 3 діб в сумі 2 290,98 грн. (дві тисячі двісті дев`яносто гривень дев`яносто вісім копійок), додаткової оплачуваної відпустки за 2019 та 2020 роки у кількості 17 діб в сумі 12 982,22 грн. (дванадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят дві гривні двадцять дві копійки); додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 та 2021 роки у кількості 84 діб в сумі 64 147,44 грн. (шістдесят чотири тисячі сто сорок сім гривень сорок чотири копійки) та в обґрунтування позовних вимог посилався на приписи ч.10 ст. 93 Закону України “Про Національну поліцію”; ч.1 ст.83 Кодексу законів про працю України; ч.1 ст. 24 Закону України “Про відпустки”.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за 4 календарні дні невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2015 рік, 15 календарних днів невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2016 рік, 30 календарних днів невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2019 рік (усього 49 календарних днів) та за 84 календарних днів невикористаних додаткових відпусток із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій за 2015-2020 роки.
Зобов`язано Управління нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 4 календарні дні невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2015 рік, 15 календарних днів невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2016 рік, 30 календарних днів невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2019 рік (усього 49 календарних днів) та за 84 календарних днів невикористаних додаткових відпусток із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій за 2015-2020 роки.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з такими судовими рішеннями, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив,  що відповідно до витягу з наказу позивача звільнено зі служби в поліції з 27.07.2021 із виплатою компенсації за 23 діб щорічної відпустки у 2021 році.
Також, позивач мав право на додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення, передбачену ст.12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” та ст.12 Закону України “Про відпустки”, як учасник бойових дій -14 діб за рік.
Водночас з рапортами про надання додаткової відпустки, як учаснику бойових дій позивач до керівництва не звертався.
Зважаючи на вищевикладене, позивач не має права на грошову компенсацію за невикористані відпустки у 2015-2020 роках, адже виплаті підлягає компенсація за невикористану відпустку саме в році звільнення.
Крім того, судом зобов`язано нарахувати та виплатити компенсацію саме за 49 днів невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки, не зважаючи на те, що відповідач зазначав у відзиві про те, що за 2019 рік позивач не використав лише 15 днів, а не 30, як це вказано у позові. В якості доказу до відзиву було надано довідку від 08.12.2021 № 4970/12/02- 2021. 

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено на підставі паспорта громадянина України серії № НОМЕР_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .
Позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – учасників бойових дій, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим ГУ МВС України в Донецькій області.
Наказом відповідача від 23.07.2021 №410о/с полковника поліції ОСОБА_1 на підставі п.2 ч.1 ст.77 звільнено з служби з 27.07.2021. Зокрема визнано невикористаною відпустку за 2021 рік у кількості 23 діб.
У довідці від 18.08.2021 №3121/12/03-2021 вказано, що  згідно з обліками УКЗ ГУНП в Донецькій області позивач використав основні та додаткові щорічні оплачувані відпустки в обсязі: 
у 2015 році тривалість відпустки складала - 4 доби, відпустка не використана; 
у 2016 році тривалість відпустки складала - 45 діб, надано 30 діб (щорічна основа оплачувана відпустка, підстава: наказ ГУНП в Донецькій області від 02.09.2016 № 301 о/с), не використано 15 діб;           
у 2017 році тривалість відпустки складала - 45 діб, надано 20 діб (частина щорічної чергової оплачуваної відпустки, підстава: наказ ГУНП в Донецькій області від 01.09.2017 № 417 о/с), 10 діб (частина щорічної чергової оплачуваної відпустки, підстава: наказ ГУНП в Донецькій області від 05.02.2018 № 50 о/с) та 15 діб (частина щорічної чергової оплачуваної відпустки, підстава: наказ ГУНП в Донецькій області від 29.05.2018 № 210 о/с); 
у 2018 році тривалість відпустки складала - 45 діб, надано 10 діб (частина щорічної чергової оплачуваної відпустки, підстава: наказ ГУНП в Донецькій області від 10.09.2018 № 385 о/с), 25 діб (частина щорічної чергової оплачуваної відпустки, підстава: наказ ГУНП в Донецькій області від 27.05.2019 № 199 о/с) та 10 діб (частина щорічної чергової оплачуваної відпустки, підстава: наказ ГУНП в Донецькій області від 27.08.2019 № 387 о/с); 
у 2019 році тривалість відпустки складала - 45 діб, надано 15 діб (частина щорічної чергової оплачуваної відпустки, підстава: наказ ГУНП в Донецькій області від 07.05.2020 № 183 о/с), не використано 30 діб; 
у 2020 році тривалість відпустки складала - 45 діб, надано 30 діб (щорічна основна оплачувана відпустка, підстава: наказ ГУНП в Донецькій області від 10.08.2020 № 342 о/с), 15 діб (додаткова оплачуваної відпустка, підстава: наказ ГУНП в Донецькій області від 22.06.2021 №347 о/с);  
у 2021 році за фактично відпрацьований час тривалість відпустки складала - 23 доби (щорічну відпусту не використав, наказом ГУНП в Донецькій області від 23.07.2021 № 410 о/с оголошено невикористану відпустку та компенсовано).
У довідці від 18.08.2021 №3122/12/03-2021 вказано, що позивачу було надано статус учасника бойових дій, ГУНП в Донецькій області було видано посвідчення учасника бойових дій від 20.10.2015 серії НОМЕР_3 .
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надається додаткова відпустка строком 14 календарних днів на рік. Право на таку відпустку має особа, яка набула статусу та отримала посвідчення учасника бойових дій. Згідно з обліками управління кадрового забезпечення позивач додаткову відпустку як учасник бойових дій використав за 2021 рік у період з 08.06.2021 до 21.06.2021 (наказ ГУ НП в Донецькій області від 14.06.2021 № 337 о/с). Рапортів останнього щодо надання додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період 2015-2020 років до підрозділів кадрового забезпечення не надходило.
Вказано, що додаткова відпустка, як учаснику бойових дій не належить до щорічних відпусток у зв`язку з чим відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Закону України «Про відпустки» додаткова відпустка, як учаснику бойових дій не переноситься на інший період (продовжується) у разі хвороби працівника, не переноситься на наступний календарний рік, не ділиться на частини та не замінюється грошовою компенсацією.
14.09.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату грошової компенсації за 4 невикористані дні щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2015 рік, 15 невикористаних днів щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2016 рік і 30 невикористаних днів щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2019 рік (усього 49 днів), а також за 84 календарних дні невикористаних додаткових відпусток із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій за 2015 - 2020 роки (з розрахунку 14 календарних днів на рік), виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення за останні 2 календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення.
У відповіді на заяву позивача відповідач у листі від 21.09.2021 вказав, що закон України «Про відпустки» серед видів відпусток передбачає «інші додаткові відпустки, передбачені законодавством». П.12. ч.1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що учасникам бойових дій надається пільга у вигляді одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А 1 групи. Нарахування та виплату грошової компенсації учасникам бойових дій за невикористану додаткову відпустку законодавством не передбачено. Згідно з наказом ГУ НП в Донецькій області від 14.06.2021 № 337 о/с з 08.06.2021 до 21.06.2021 позивач знаходився у додатковій відпустці, як учасник бойових дій за 2021 рік. Враховуючи викладене, грошова компенсація за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, за 2015 - 2020 роки позивачу не нараховувалась та не виплачувалась.
21.09.2021 відповідач листом № Е-185/26102-2021 надав відповідь в якій зазначив, що наказом від 23.07.2021 №410 о/с позивача було звільнено зі служби в поліції за п.2 ч.1 ст.77 (через хворобу – за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) з 27.07.2021 із визначенням невикористаної відпустки за 2021 рік у кількості 23 доби.
Законом України «Про Національну поліцію» визначено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.
Позивачу при звільненні було нараховано та виплачено грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в році звільнення за 23 доби в сумі 15352,23 грн.
Щодо додаткової відпустки, як учаснику бойових дій зазначено, що нарахування та виплата грошової компенсації учасникам бойових дій за невикористану додаткову відпустку законодавством не передбачено.  
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд виходить з такого.
Щодо позовної вимоги позивача про стягнення компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період 2015-2020 років суд зазначає наступне.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено  Законом України від 02.07.2015 № 580-VIII “Про Національну поліцію” (далі Закон №580).
Відповідно до ч.1 та 3 ст. 59 Закону №580, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Згідно зі  ст.60 Закону №580, проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до п.7 ч.1 ст. 77 Закону №580, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, за власним бажанням.
Згідно зі  ст. 92 цього Закону, поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.
Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Ст.93 Закону №580 та п.8 р.ІІІ  Порядку виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішній справ України 06.04.2016 № 260, зареєстрованого в міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799 (далі - Порядок № 260) передбачено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.
Відповідно до ст. 93 Закону № 580, тривалість  відпусток поліцейського обчислюється подобово. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.
Ст. 4 Закону України від 05.11.1996 № 504/96-ВР “Про відпустки” (далі - Закон № 504) передбачено наступні види щорічних відпусток: основна відпустка (ст.6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (ст.7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (ст.8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Відповідно до  ст. 16-2 Закону № 504, учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений  Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, особам, реабілітованим відповідно до  Закону України “Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років”, із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Відповідно до п. 12 ст. 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” № 3551-XII від 02.10.1993, учасники бойових дій мають пільгу у вигляді одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення поліцейських врегульовано Постановою № 988 та наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 "Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання", зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799, який набрав чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з дня набрання чинності  Законом України "Про Національну поліцію".
Відповідно до п.1  Постанови КМУ “Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції” № 988 від 11.11.2015, грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
П.3 Порядку № 260 передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Приписами п.8 р. III Порядку № 260 визначено, що поліцейським, які відповідно до законодавства України мають право на відпустку зі збереженням грошового забезпечення, виплата грошового забезпечення здійснюється в розмірі, що вони одержували на день вибуття у відпустку, з розрахунку посадового окладу, установленого за основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії за поточний місяць.
За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.
Положеннями Закону №580 визначені підстави та умови отримання відпустки поліцейськими. Наведеним законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. При цьому положеннями цього закону не передбачено позбавлення такої особи права на відпустку, яке вона вже отримала в попередньому календарного році.
Вказані вище норми в сукупності свідчать про те, що у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ним дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої  ст.16-2 Закону № 504 та ст. 12 Закону № 3551-ХІІ.
З огляду на зміст п.12 ч.1 ст.12 Закону № 3551-ХІІ, державою гарантується надання учасникам бойових дій пільг, зокрема, додаткової відпустки із збереженням заробітної плати, строком 14 календарних днів на рік.
Тобто, зазначеною вище нормою фактично встановлюють право особи, яка є учасником бойових дій, на отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів кожного року.
Положення  Закону № 3551-ХІІ  не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.
В даному випадку до правовідносин, що виникли між сторонами, пріоритетному застосуванню підлягають спеціальні норми  Закону № 3551-ХІІ, які не обмежують право особи-учасника бойових дій на отримання компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 07.05.2020 справі № 360/4127/19.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність в позивача права на отримання грошової компенсації за невикористану ним додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2015-2020 роки тривалістю 84 календарних днів.
За таких обставин позов у цій частині вимог підлягає задоволенню.
Щодо позовної вимоги позивача про стягнення компенсації за невикористані дні щорічної чергової основної оплачуваної відпустки: 4 календарні дні за 2015 рік, 15 календарних днів за 2016 рік, 30 календарних днів за 2019 рік (усього 49 календарних днів).
Згідно з ч.1 та 2 ст. 92 Закону №580 поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Відповідно до ч.8, 9, 10 та 11 ст. 93 Закону № 580-VIII поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.
Згідно з абз. 7 і 8 р. ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.
Системний аналіз наведених законодавчих приписів свідчить, що право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у ст.92 Закону №580. При цьому, як свідчать положення ч. 8, 11 ст. 93 Закону №580, правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, зокрема: поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.
Тобто, законодавець не виключає випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року, а навпаки, закріплює право поліцейського використати відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.
Таким чином, з нормативного тлумачення наведених правових норм висновується, що у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже в протилежному випадку - це суперечитиме суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.
Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень ч.2, 3 ст.124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - Кодекс законів про працю України.
Відтак, з огляду на не врегулювання приписами Закону № 580 і Порядку № 260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону України «Про відпустки».
Аналогічні правові висновки висловлено судовою палатою Верховного Суду у постанові від 19.01.2021 у справі № 160/10875/19, та у постановах Верховного Суду від 04.02.2021 у справі №160/5393/19, від 31.03.2021 у справі №320/3843/20, від 26.05.2021 у справі №360/1362/20.
Щодо кількості днів щорічної чергової оплачуваної відпустки позивач зазначає 49 днів з розрахунку 4 дня за 2015 рік, 15 днів за 2016 рік, 30 днів за 2019 рік. Ця інформація була надана йому відповідачем у довідці від 18.08.2021 №3121/12/03-2021, де зокрема зазначено, що у 2019 році тривалість відпустки складала - 45 діб, надано 15 діб (частина щорічної чергової оплачуваної відпустки, підстава: наказ ГУНП в Донецькій області від 07.05.2020 № 183 о/с), не використано 30 діб. 
Задовольнивши позов в повному обсязі, місцевий суд послався на те, що у відзиві відповідач зазначає що, у 2019 році частина невикористаної відпустки складає 15 днів, не наводячи жодних обґрунтувань чому кількість днів невикористаної відпуски змінилась.    
Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Оскільки позивачем, згідно з наказом ГУНП в Донецькій області від 07.05.2020 № 183 о/с, що не заперечує відповідач, було використано 15 днів з 45 днів, відповідно компенсації підлягає залишок 30 днів.
Проте, такий висновок суду першої інстанції не відповідає матеріалам справи.
Відповідач стверджує що за 2019 рік позивач не використав лише 15 днів, а не 30.
В якості доказу до відзиву було надано довідку від 08.12.2021 № 4970/12/02- 2021.
Місцевий суд зазначеної обставини не з`ясував в повній мірі, не витребував пояснень у відповідача щодо таких розбіжностей.
До апеляційної скарги відповідач додав довідку від 19.12.2022 № 3434/12/03-2022, зі змісту якої вбачається, що позивачу за 2019 рік було надано відпустки строком на 15 діб наказами від 26.12.2019 № 551 о/с та 07.05.2020 № 183 о/с. Також відповідачем надано копію наказів від 26.12.2019 № 551 о/с та 07.05.2020 № 183 о/с.
Частиною 4 статті 296 КАС України встановлено, що в апеляційній скарзі наводяться нові докази, які не були надані суду першої інстанції, то у ній зазначається причина, з якої ці докази не були надані. 
Розширену довідку про використані відпустки позивача за 2019 рік Головне управління до суду першої інстанції не надавало, у зв`язку із тим, що вважало надання довідки про невикористані дні відпустки за спірний період буде достатнім для прийняття законного рішення із дослідженням усіх обставин справи. 
Отже, апеляційним судом приймаються надані відповідачем докази.
З урахуванням викладеного вище, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду – зміні.
Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства  України, -          

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області – задовольнити частково.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року у справі № 200/15967/21 – змінити.
В абзацах другому та третьому резолютивної частини слова і цифри «30 календарних днів невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2019 рік (усього 49 календарних днів)» замінити словами і цифрами «15 календарних днів невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2019 рік (усього 34 календарних днів)»
В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року у справі № 200/15967/21 - залишити без змін.
Повне судове рішення – 21 березня 2023 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                 І. В. Сіваченко

Судді                                                                                            А. А. Блохін

                                                                                                                                                                                                                                                Т. Г. Гаврищук