КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
справа №757/19351/22-ц                                                                Головуючий у суді І інстанції: Матійчук Г.О.
провадження №22-ц/824/12168/2022                                                   Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
27 грудня 2022 року                                                                                                       м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді: Сушко Л.П.,
суддів: Суханової Є.М., Сліпченка О.І.,
секретар судового засідання: Гайдаєнко В.С.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 01 вересня 2022 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту недостовірності поширеної інформації та її спростування,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2022 року заявник через свого представника адвоката Скока В.С., звернувся до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду із клопотанням № 0607/2 від 06.07.2022 про визначення підсудності справи за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту недостовірності поширеної інформації та її спростування.
Ухвалою Верховного Суду у складі касаційного цивільного суду від 20.07.2022 року, провадження № 61-54вп22, вказане вище клопотання заявника задоволено та підсудність справи за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту недостовірності та спростування інформації визначено Печерському районному суду міста Києва.
28 липня 2022 року до Печерського районного суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення факту недостовірності поширеної інформації та її спростування.
У поданій заяві заявник просив суд встановити факт недостовірності та спростувати інформацію щодо нього, поширену в мережі Інтернет на веб-сайті «Національний антикорупційний портал «АНТИКОР» («https://antikor.com.ua/») у публікації (статті) від ІНФОРМАЦІЯ_13 під назвою (мовою оригіналу): « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 а саме:
- в заголовку - висловлювання (мовою оригіналу) « ІНФОРМАЦІЯ_13.».
В обґрунтування заявлених вимог, заявник посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_13 на інформаційному сайті «Національний антикорупційний портал «АНТИКОР» (мовою оригіналу - «Национальный антикоррупционный портал «АНТИКОР») за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_14 розміщено публікацію (статтю) під назвою (мовою оригіналу): « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
На переконання заявника, зі змісту вказаної публікації вбачається, що в ній, серед іншого, у стверджувальній формі зазначається, що ОСОБА_1 вчинено ряд злочинів (кримінально-караних діянь), наголошується на зраді державних інтересів України та сталих зв`язках із рф (країною агресором) тощо.
Дану інформацію, яка доступна необмеженому колу осіб, заявник вважає недостовірною, та такою, що має негативний та образливий характер, принижує його честь, гідність та ділову репутацію, оскільки необґрунтовано та протиправно в очах суспільства ставить під сумнів дотримання ним етично-моральних та правових норм, безпідставно звинувачує заявника у вчиненні ряду протиправних дій, які містять ознаки злочинів (у тому числі злочинів проти основ національної безпеки України) та заслуговують на осуд. Вищевказані відомості не мають ознак оціночних суджень, а викладені у формі фактичних тверджень, які можливо перевірити на істинність, спростувати або підтвердити конкретними доказами.
Заявник також зазначає, що публікація (стаття), поширена на веб-сайті «Національний антикорупційний портал «АНТИКОР» («https://antikor.com.ua/»), не має обмежень щодо перегляду її змісту, є в загальному доступі, з нею може ознайомитися будь-який користувач мережі Інтернет, а відтак, викладена в ній оскаржувана інформація відносно заявника була доведена до відома невизначеному колу осіб.
Окрім того, заявник вказує, що поширена інформація стосується саме ОСОБА_1 , адже по тексту спірної публікації (статті) неодноразово використовується його ім`я та прізвище, зазначається конкретний рід занять та колишня посада заявника (колишній одеський депутат), а також розміщуються фотографії останнього.
Також заявник посилається на те, що в жодному з розділів веб-сайту «https://antikor.com.ua/» не виявлено розміщених свідчень про власника цього сайту, й у загальному доступі (сервісі WHOIS українського сегменту мережі Інтернет) відсутня інформація щодо реєстранта доменного імені ІНФОРМАЦІЯ_9 . Окрім того, реєстратором домену та хостинг-провайдером не надано заявнику інформацію щодо реєстранта доменного імені ІНФОРМАЦІЯ_9 та отримувача послуг хостингу, що вказує на неможливість встановлення власника веб-сайту « ІНФОРМАЦІЯ_10 », на якому була поширена спірна публікація (стаття). Також, неможливо встановити й автора публікації (статті) під назвою (мовою оригіналу): « ІНФОРМАЦІЯ_1 », у зв`язку з тим, що стаття була розміщена невідомою особою, яку неможливо ідентифікувати.
Заявник вважає, що єдиним належним способом захисту порушених його прав є встановлення факту недостовірності поширеної у відповідній публікації (статті) інформації та її спростування в порядку окремого провадження.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 01 вересня 2022 року заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України.
Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити для продовження розгляду до Печерського районного суду м. Києва.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовував тим, що висновок суду першої інстанції про те, що власником веб-сайту     ІНФОРМАЦІЯ_10  є реєстрант доменного імені   ІНФОРМАЦІЯ_9  - компанія Teka-GroupFoundation, як про це зазначено в довідці ДП "Центр компетенції адресного простору мережі інтернет" Консорціуму "Український центр підтримки номерів і адрес", а відтак, ідентифікація відповідача є можливою, є абсолютно помилковим та незаконним.
Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги зокрема вказав на те, що судом першої інстанції взагалі не з'ясовано наведені заявником обставини, не надано їм належної правової оцінки, а також не враховано наданих заявником доказів.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Постановляючи ухвалу про залишення без розгляду заяву ОСОБА_1 про встановлення факту недостовірності поширеної інформації та її спростування, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що ідентифікація особи відповідача є можливою, що виключає встановлення факту недостовірної інформації в порядку окремого провадження відповідно до приписів абзацу 3 ч. 4 ст.277 ЦК України, а посилання заявника на неможливість встановлення особи, яка поширила недостовірну інформацію та звернення до суду з заявою про встановлення факту недостовірності інформації та її спростування, є передчасними, та спростовуються документами, доданими до заяви. Також посилався на положення ч. 4 ст. 315 ЦПК України та наявності спору про право.
Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" роз`яснено, що відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 277 ЦК судовий захист гідності, честі та ділової репутації внаслідок поширення про особу недостовірної інформації не виключається і в разі, якщо особа, яка поширила таку інформацію, невідома (наприклад, при направленні анонімних або псевдонімних листів чи звернень, смерті фізичної особи чи ліквідації юридичної особи, поширення інформації в мережі Інтернет особою, яку неможливо ідентифікувати, тощо). У такому випадку суд вправі за заявою заінтересованої особи встановити факт неправдивості цієї інформації та спростувати її в порядку окремого провадження. Така заява розглядається за правилами, визначеними розділом IV ЦПК.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦК України якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (ч. 2 ст. 293 ЦПК України).
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення визначені частиною першою ст. 315 ЦПК України.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).
Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05 листопада 2018 року у справі № 560/1519/15-ц (провадження № 61-19664св18), у постанові від 28 березня 2019 року у справі № 200/18232/18 (провадження № 61-2441ск19) та у постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 373/1890/19.
Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_13 року на інформаційному сайті «Національний антикорупційний портал «АНТИКОР» (мовою оригіналу - «Национальный антикоррупционный портал «АНТИКОР») за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_14 розміщено публікацію (статтю) під назвою (мовою оригіналу): «ІНФОРМАЦІЯ_1», в якій у стверджувальній формі зазначається, що ОСОБА_1 вчинено ряд злочинів (кримінально-караних діянь), наголошується на зраді державних інтересів України та сталих зв`язках із РФ (країною агресором).
Дослідивши інформаційне наповнення веб-сайту «Національний антикорупційний портал «АНТИКОР» (https://antikor.com.ua) судом першої інстанції встановлено, що жодний із розділів веб-сайту не містить будь-якої інформації щодо його власника (ів), а сама публікація (стаття) під назвою (мовою оригіналу): « ІНФОРМАЦІЯ_1 » вказує на її приналежність до авторства ОСОБА_9 (мовою оригіналу - ОСОБА_9 ).
Встановлено, що 22 квітня 2022 року, з метою отримання документально підтвердженої інформації щодо власника веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_10 , а також безпосереднього автора розміщеної на ньому за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_11 (мовою оригіналу): « ІНФОРМАЦІЯ_1 », представником заявника направлено на адресу Національного антикорупційного порталу «АНТИКОР», адвокатський запит № 2104/2 від 21.04.2022 року (т.1, а.с.74-77).
З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що відповідне поштове відправлення № 0101509578819, в якому містився зазначений вище адвокатський запит № 2104/2 від 21.04.2022 року не було вручено під час доставки адресату, через відсутність останнього за його місцезнаходженням (т.1, а.с.78-80). Разом з тим, як вбачається з трекінгу веб-сайту «Укрпошта», причиною не вручення данного поштового відправлення зазначено: за закінченням терміну зберігання.
З інформації про портал, яка знаходиться у загальному доступі за посиланням: https://antikor.com.ua/about.html, вбачається, що ОСОБА_9 (мовою оригіналу - ОСОБА_9 ), яка значиться автором публікації (статті) під назвою (мовою оригіналу): «ІНФОРМАЦІЯ_1», не входить до редакційної колегії, не є журналістом Інтернет-ресурсу «Національний антикорупційний портал «АНТИКОР», однак суд не погоджується з твердженням заявника, що є відсутньою інформація відносно того, що вказана особа реально існує та її можливо ідентифікувати і він вжив всіх залежних від нього заходів для отримання такої інформації, оскільки автор статті може працювати під умовним ім`ям (псевдонімом) та інформацію щодо автора зазначеної публікації (статті) заявник міг також отримати, звернувшись з відповідним запитом на електронну пошту «Національного антикорупційного порталу «АНТИКОР» ІНФОРМАЦІЯ_12 чи, заповнивши контактну форму для зв`язку, які, окрім адреси, зазначені на сайті в розділі «контактна інформація».
З матеріалів справи також вбачається, що 15.04.2022 року, з метою перевірки наявності юридичного статусу «Національного антикорупційного порталу «АНТИКОР», як друкованого засобу масової інформації та/або інформаційного агентства (з перспективою встановлення його власника - засновника), представником заявника направлено на адресу адміністратора Державного реєстру друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб`єктів інформаційної діяльності - Державного підприємства «Національні інформаційні системи» адвокатський запит № 1504/4 від 15.04.2022 з проханням надати інформацію щодо наявності у відповідному реєстрі відомостей про державну реєстрацію Національного антикорупційного порталу «АНТИКОР» як друкованого засобу масової інформації та/або інформаційного агентства (т.1, а.с.67-71).
У відповідь на вказаний адвокатський запит, листом № 1122/13.1-15 від 21.04.2022 року Державне підприємство «Національні інформаційні системи» повідомило про неможливість надати інформацію про Національний антикорупційний портал «АНТИКОР», з огляду на те, що до Державного реєстру друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб`єктів інформаційної діяльності не вносяться дані про реєстрацію порталів та/або інтернет-видань (т.1, а.с.72-73).
Убачається, що заявник звернувся до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту недостовірної інформації та її спростування, посилаючись на те, що особа, яка поширила недостовірну інформацію невідома, а відповідно до ст. 277 ЦК України, якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування.
Таким чином, суд вирішуючи питання про відповідність поширеної про заявника інформації, яка на його думку не відповідає дійсності має здійснювати розгляд справи відповідно до положень глави 6 розділу 4 ЦПК України, оскільки особа, яка поширила інформацію невідома та просить суд визнати недостовірною та спростувати інформацію, яка поширена в мережі Інтернет на веб-сторінці: https://antikor.com.ua
Разом з тим, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
При цьому, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких взагалі не було або які були, але відомості про них не відповідають дійсності. Крім того, законодавець уточнює, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка поширила таку інформацію, не доведе протилежне.
Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності.
Захищаючи свої права, особа, щодо якої поширено недостовірну інформацію, має довести факт того, що таке поширення інформації порочить його честь, гідність і ділову репутацію.
Щодо поширення негативної інформації в мережі Інтернет, то відповідачем у такій справі є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту/порталу. При цьому саме позивач (людина, яка захищає своє чесне ім`я) зобов`язаний знайти і встановити дані цих осіб, оскільки ця інформація повинна бути відображена в позовній заяві.
Якщо ж автор поширеної інформації невідомий, або його місце проживання/перебування встановити не вдається, якщо інформація носить анонімний характер і доступ на сайт є вільним, то належним відповідачем у такій справі буде сам власник веб-сайту, на якому розміщувався інформаційний матеріал, оскільки саме цей власник ресурсу створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.
У пункті 6.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19) викладено висновок про те, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайту можуть бути витребувані відповідно до положень процесуального законодавства в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Згідно з усталеною практикою у сфері реєстрації і користування доменними іменами у мережі Інтернет, власником веб-сайту може бути інша особа, ніж реєстрант доменного імені, яким адресується такий веб-сайт. У таких випадках, власник веб-сайту визначається у договорі, укладеному з реєстрантом доменного імені. Інформація щодо власника веб-сайту може бути отримана у хостинг-провайдера веб-сайту.
У статті 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" передбачено, що веб-сайт - це сукупність даних, електронної (цифрової) інформації, інших об`єктів авторського права і (або) суміжних прав тощо, пов`язаних між собою і структурованих у межах адреси веб-сайту і (або) облікового запису власника цього веб-сайту, доступ до яких здійснюється через адресу мережі Інтернет, що може складатися з доменного імені, записів про каталоги або виклики і (або) числової адреси за Інтернет-протоколом; веб-сторінка - це складова частина веб-сайту, що може містити дані, електронну (цифрову) інформацію, інші об`єкти авторського права і (або) суміжних прав тощо; власник веб-сайту - це особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу.
Згідно статті 1 Закону України "Про телекомунікації" домен - це частина ієрархічного адресного простору мережі Інтернет, яка має унікальну назву, що її ідентифікує, обслуговується групою серверів доменних імен та централізовано адмініструється; домен.UA - це домен верхнього рівня ієрархічного адресного простору мережі Інтернет, створений на основі кодування назв країн відповідно до міжнародних стандартів, для обслуговування адресного простору українського сегмента мережі Інтернет.
Матеріали справи містять довідку ДП «Центр компетенції адресного простору мережі інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес», в якій зроблено висновок, що власником веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_10 є реєстрант доменного імені ІНФОРМАЦІЯ_9 - компанія Teka-Group Foundation (0835, PA (Республіка Панама), Panama (м. Панама), 50th street Global Bank Tower), якщо інше не визначено умовами договору між останнім та отримувачем послуг хостингу та/або володільцем облікового запису, або якщо такий договір відсутній (т.1, а.с.82-87).
Згідно ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
Встановлено, що 22 серпня 2022 року судом першої інстанції було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у судовому засіданні. 
Суд першої інстанції прийшов до висновків про наявність спору про право та необхідності застосування положень ч. 4 ст. 315 ЦПК України та залишення заяви без розгляду.
За таких обставин, колегія суддів визнає необгрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що подана по справі заява про встановлення факту недостовірності поширеної інформації та її спростування підлягає розгляду саме у порядку окремого провадження.
Доводи апеляційної скарги про те, що наведені у довідці ДП «Центр компетенції адресного простору мережі інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес висновки є безпідставними, колегія суддів відхиляє, оскільки вказане підприємство є компетентним органом у здійсненні ним функції з проведення фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет з видачею Експертних висновків, а також довідок з відомостями про власників веб-сайтів / реєстрантів доменних імен або інформацією про їх встановлення відповідно до Договору про акредитацію від 08 травня 2019 року підтверджується Свідоцтвом про акредитацію ОП «Український мережевий інформаційний центр» (т. 1 а.с. 88).
Твердження апелянта про невмотивованість оскаржуваного рішення та неповне з`ясування обставин справи, є хибним, адже суд вірно встановивши правову природу виниклих правовідносин залишення заяви без розгляду. 
Виходячи із наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що належним відповідачем є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві, відомості про яких наявні в матеріалах справи, що спростовує твердження заявника про неможливість встановлення особи, яка поширила недостовірну інформацію та можливість захисту прав лише шляхом звернення до суду з заявою про встановлення факту недостовірності інформації та її спростування у окремому провадженні.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 01 вересня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено «29» грудня 2022 року.
 
Головуючий суддя                                                                     Л. П. Сушко 
 
Судді                                                                                           О.І. Сліпченко 
 
                                                                                                     Є.М. Суханова