ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1285/23 Справа № 403/14313/12 	  	Суддя у 1-й інстанції - Циганков В. О. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.	

ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2023 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський Апеляційний суд у складі: 
головуючого судді - Максюти Ж.І.
суддів - Биліної Т.І., Зайцевої С.А.
за участю секретаря Драгомерецької А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 грудня 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на майно, та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

06 листопада 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа – Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на майно, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дід ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 49,7 кв. м та на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 загальною площею 56,5 кв. м. Його матір ОСОБА_3 була спадкоємцем першої черги після смерті свого батька ОСОБА_4 , однак вона не скористалася правом на отримання спадщини, так як не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Оскільки він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини у квартирі АДРЕСА_2 , то вважається таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 . Враховуючи викладене, ОСОБА_2 просив визнати за ним в порядку спадкування право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 49,7 кв. м та на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 загальною площею 56,5 кв. м.
15 листопада 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , третя особа – Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права на спадкове майно, посилаючись на те, що після смерті її батька ОСОБА_4 відкрилася спадщина на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 загальною площею 45 кв. м, на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 загальною площею 56,5 кв. м, право власності на які було зареєстровано у встановленому законом порядку, а також – на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 49,7 кв. м, яку спадкодавець придбав на товарній біржі, однак за життя не зареєстрував своє право власності. Вона є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті її батька ОСОБА_4 , постійно проживала разом з ним на час відкриття спадщини у квартирі АДРЕСА_2 та вважається такою, що прийняла спадщину. Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просила включити до складу спадкового майна, що успадковується за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 49,7 кв. м, а також – визнати за нею право власності на спадкове майно, яке складається з: 1/2 частини двокімнатної квартири АДРЕСА_3 загальною площею 45 кв. м; квартири АДРЕСА_1 ; 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 загальною площею 56,5 кв. м.
Рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 04 грудня 2012 року у складі судді Циганкова В. О., з урахуванням ухвали цього суду від 18 березня 2014 року про виправлення описок, в задоволенні первісного позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено. Включено до складу спадкового майна, що успадковується за померлим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 49,7 кв. м.
Визнано за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно за померлим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке складається з: 
1) 1/2 частини двокімнатної квартири АДРЕСА_3 загальною площею 45 кв. м. та складається з: 1 – коридор, 2 – санвузол, 3 – кухня, 4 – житлова, 5 –житлова, 6 – кладова, 7 – коридор, І – балкон;
2) двокімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 49,7 кв. м та складається з: 1 – коридор, 2 – кухня, 3 – житлова кімната, 4 –житлова кімната, 5, 6 – ванна, 6 – коридор;
3) 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 загальною площею 56,5 кв. м та складається з: 1 – коридор, 2 – вбудовані шафи, 3 – ванна кімната, 4 – вбиральня, 5 – кухня, 6 – житлова кімната, 7 – житлова кімната, 8 –житлова кімната, лоджія.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення місцевого суду мотивоване тим, що після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на: 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 загальною площею 56,5 кв. м, яка належала померлому на праві спільної часткової власності, про що свідчить свідоцтво про право власності на житло від 17 лютого 1998 року № 3/743-98; 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 загальною площею 45 кв. м, яка належала померлому на праві спільної часткової власності, про що свідчить договір купівлі-продажу квартири від 02 грудня 2005 року, посвідчений державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Драпатою О.М. та зареєстрований в реєстрі правочинів за № 3-8474. Також до складу спадщини має бути включена квартира АДРЕСА_1 загальною площею 49,7 кв. м, яку ОСОБА_4 придбав на товарній біржі «Дніпродзержинська» за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 29 грудня 1998 року, однак це нерухоме майно не було зареєстроване за ним в органах Бюро технічної інвентаризації. ОСОБА_3 є спадкоємцем першої черги після смерті її батька ОСОБА_4 , постійно проживала разом з ним на час відкриття спадщини у квартирі АДРЕСА_2 та вважається такою, що прийняла спадщину. При цьому позивач за первісним позовом не надав суду доказів його постійного проживання разом із ОСОБА_4 та не спростував факт постійного проживання ОСОБА_3 разом із спадкодавцем.
У жовтні 2021 року особа, яка не брала участі у справі, – ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 04 грудня 2012 року.
В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 посилається на те, що він не брав участі у справі в суді першої інстанції, однак рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 04 грудня 2012 року в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа – Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права на спадкове майно стосується його прав, свобод та інтересів, оскільки цим рішенням включено до складу спадкового майна, що успадковується за померлим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 49,7 кв. м та визнано за ОСОБА_3 право власності на вказане майно, однак на час розгляду справи судом першої інстанції саме він був власником зазначеної квартири і його право власності було зареєстровано в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міське бюро технічної інвентаризації». Надані ним суду документи свідчать про те, що з часу придбання 08 жовтня 1998 року він нікому не передавав спірну квартиру у власність та не укладав договір купівлі-продажу нерухомого майна від 29 грудня 1998 року.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 жовтня 2021 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 04 грудня 2012 року та відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2022 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 04 грудня 2012 року закрито.
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що ухвалюючи рішення про визнання права власності на спадкове майно, в тому числі на квартиру АДРЕСА_1 , суд першої інстанції послався на договір купівлі-продажу від 29 грудня 1998 року. Заперечуючи дійсність цього договору, ОСОБА_1 зазначив, що придбав указану квартиру в ОСОБА_5 на товарній біржі за договором купівлі-продажу від 08 жовтня 1998 року № 930-Н. Однак, зважаючи на хронологію подій, після отримання у власність спірної квартири ОСОБА_1 міг її відчужити. Посилання заявника на те, що договір купівлі-продажу від 29 грудня 1998 року є підробленим, ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені належними доказами. При цьому доводи заявника про те, що суд першої інстанції повинен був встановити дійсність наданого позивачем договору купівлі-продажу, не заслуговують на увагу, оскільки протилежне мав доводити саме він. Однак, як встановлено з Єдиного державного реєстру судових рішень, ОСОБА_1 не звертався до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна на товарній біржі «Дніпродзержинська» від 29 грудня 1998 року. 
З урахуванням відсутності доказів, які підтверджують, що заявник є власником спірного майна, та доказів встановлення недійсності договору купівлі-продажу від 29 грудня 1998 року апеляційний суд дійшов висновку, що рішенням суду першої інстанції не вирішувалися питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 . Тому апеляційне провадження підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 362 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України).
22 червня 2022 року представник ОСОБА_1 – адвокат Іванова О. М. подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2022 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і передати справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду. 
Ухвалою Верховного Суду від 04 жовтня 2022 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Іванової Олени Миколаївни задоволено.
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2022 року скасовано та справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно частково задовольнити, а рішення суду в частині задоволення зустрічних позовних вимог скасувати з відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з наступних підстав.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно з положеннями частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що у книзі реєстрації смертей Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції було зроблено актовий запис №3 від 28.09.2009.
Після померлого відкрилася спадщина на наступне спадкове майно:
- 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 56,5 кв.м., яка належала померлому на праві спільної часткової власності , про що свідчить свідоцтво про право власності на житло від 17 лютого 1998 року №3/743-98.
- частину двокімнатної квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 45 кв.м., що належала померлому на праві спільної часткової власності про що свідчить договір купівлі-продажу квартири від 02.12.2005, посвідчений державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Драпатою О.М., та зареєстрованого у реєстрі правочинів за №3-8474.
Також судом встановлено, що за час життя ОСОБА_4 була придбана квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 49,7 кв.м., про що свідчить договір купівлі-продажу нерухомого майна на товарній біржі «Дніпродзержинська`від 29.12.1998. Однак, відповідне нерухоме майно не було зареєстровано ОСОБА_4 в органах БТІ, таким чином померлий є фактичним власником такого майна.
Тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 49,7 кв.м. повинна бути включена до складу спадщини, яка успадковується за померлим ОСОБА_4 , адже за життя особа набула цивільних прав та обов`язків щодо такого нерухомого майна.
Єдиною спадкоємницею першої черги на спадкування майна за померлим ОСОБА_4 є ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження видане 28 квітня 1965 року серія НОМЕР_1 .
На підтвердження факту постійного проживання з померлим позивач за зустрічним позовом надала суду ксерокопію паспорта громадянина України серія НОМЕР_2 виданий Індустріальним РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 15 грудня 1998 року, відповідно до якого особа перебуває на реєстраційному обліку з 03 жовтня 1989 року за адресою: АДРЕСА_4 , про що на сторінці 11 документу зроблено відповідний запис. Записи про зняття з реєстрації, реєстрація за іншим місцем проживання тощо –відсутня.
Як позивач за первинним позовом, так і позивач за зустрічною позовною заявою зазначають, що спадкодавець проживав у квартирі АДРЕСА_2 .
Дана обставина також підтверджується паспортними даними ОСОБА_4 серії НОМЕР_3 виданий Індустріальним РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 24 червня 1997 року копія якого знаходиться у матеріалах цивільної справи.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд дійшов висновку про те, що позивач за первинним позовом не надав суду доказів на підтвердження обставин зазначених у позовній заяві щодо його постійного проживання разом із ОСОБА_4 , як до смерті спадкодавця, так і після, а також не спростував факту постійного проживання ОСОБА_3 разом із ОСОБА_4 , а тому із матеріалів справи вбачається, що позивач за зустрічним позовом прийняла спадщину, за померлим ОСОБА_4 , так як є єдиною спадкоємницею першої черги, тим самим набула право на спадкове майно.
Однак, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можливо з наступних підстав.
Як вбачається, договір купівлі-продажу нерухомого майна, який укладено 29.12.1998 року на товарній біржі “Дніпродзержинська”, між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , як покупцем.
Матеріали справи, які були предметом розгляду у суді першої інстанції, не містили належних і допустимих доказів підтверджуючих те, що ОСОБА_4  дійсно був власником спірної квартири тазадовольняючи зустрічні позовні вимоги суд першої інстанції не звернув увагу на факт відсутності реєстрації права власності спадкодавця ОСОБА_4  на квартиру  АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 , особа, яка не була стороною у справі, до апеляційної скарги надав докази на підтвердження того, що з моменту придбання - 08.10.1998 року і по теперішній час саме  ОСОБА_1  був власником спірної квартири і його право власності було зареєстровано в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міське бюро технічної інвентаризації».
Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 грудня 2012 року впливає на право власності ОСОБА_1 щодо спірного нерухомого майна, за таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню.
Доводи та аргументи ОСОБА_1 про порушення рішенням його права власності на спірне нерухоме майно, прийняті до уваги судом апеляційної інстанції і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Також, вході розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 встановлено, що в матеріалах цивільної справи відсутні будь-які докази, які б дійсно підтверджували рідство ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з померлим ОСОБА_4 , окрім їхніх свідоцтв про народження інших документів на підтвердження ступеню рідства з померлим позиівачем не надано, а тому не можливо встановити чи дійсно ОСОБА_4 є батьком — ОСОБА_3 та дідусем — ОСОБА_2 , а ОСОБА_3 - є рідною матір`ю ОСОБА_2 , оскільки факт родинних відносин ними не встановлювався.
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Згідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції неправильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, невірно застосував норми матеріального та процесуального права, не повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи сторін, вважав встановленими факти і докази, надані позивачами, які за своєю суттю не відповідають дійсним обставинами справи, що призвело до неправильної їх правової оцінки та необґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено без додержання вимог матеріального та процесуального права, що є підставою для його скасування, в силу ст. 376 ЦПК України. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 грудня 2012 року — скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 за зустрічним позовом. 
У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права на спадкове майно — відмовити.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                                                Ж.І. Максюта 

Судді:                                                  Т.І.Биліна
                       
                                         С.А.Зайцева