ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" лютого 2023 р.           Справа№ 910/2580/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Яковлєва М.Л.
суддів:            Шаптали  Є.Ю. 
          Михальської Ю.Б. 

за участю секретаря судового засідання:           Гончаренка О.С.  

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 13.02.2022  у справі №910/2580/22 (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні 
матеріали апеляційнпх скарг           Товариства з обмеженою відповідальністю «Посібл Солюшн» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Транссервіслогістик»
на рішення          Господарського суду міста Києва від 19.10.2022, повний текст якого складений 02.11.2022
у справі           № 910/2580/22 (суддя Сташків Р.Б.)
за позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Транссервіслогістик»
до                     Товариства з обмеженою відповідальністю «Посібл Солюшн»
про                     стягнення 390  627,97 грн.

та за зустрічним позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю «Посібл Солюшн»
до                     Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Транссервіслогістик»
про                     стягнення збитків у сумі 165  560,14 грн. та штрафних санкцій у сумі 73  979,11 грн.  

ВСТАНОВИВ:

Первісний позов заявлено про стягнення з відповідача за первісним позовом  основного боргу в сумі 343  360,89 грн. за надані за договором про надання послуг з перевезення вантажу № 3651/ПС від 12.07.2021, але неоплачені послуги, пені  в сумі 28  073,56 грн., 3 % річних в сумі 6  101,99 грн. та інфляційних втрат в сумі 13  091,53 грн.
Зустрічний позов заявлено про стягнення збитків в сумі 165  560,14 грн. та штрафу в сумі 73  781,65 грн..
Позовні вимоги за зустрічним позовом  обґрунтовано тим, що відповідач за зустрічним позовом, у порушення приписів статті 201 ПК України та умов спірного договору, за наслідками здійснених між сторонами господарських операцій з надання послуг несвоєчасно оформив податкові накладні та зареєстрував їх у Єдиному реєстрі податкових накладних, позбавивши цим позивача права на віднесення сплаченого податку на додану вартість в сумі 165  560,14 грн. до складу податкового кредиту та завдавши таким чином позивачу збитки у вказаному розмірі. За вказане  порушення умовами спірного договору також передбачено стягнення з відповідача за зустрічним позовом штрафу.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.10.2022 у справі №910/2580/22:
- первісний позов задоволено частково, до стягнення з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом присуджено 343  360,89 грн. заборгованості, 28  073,56 грн. пені, 5  629,45 грн. 3% річних, 6  101,99 грн. інфляційних втрат, у позовних вимог в частині стягнення 472,54 грн. 3% річних відмовлено;
- зустрічний позов задоволено частково, до стягнення з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом присуджено  73  979,11 грн. штрафних санкцій, у задоволенні позовних вимог про стягнення збитків в сумі 165  560,14 грн. відмовлено;
- проведено зустрічне зарахування грошових сум та судових витрат, що підлягають стягненню за первісним і зустрічним позовами.
Частково задовольняючи позовні вимоги за первісним позовом, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи належним чином підтверджено факт невиконання відповідачем за первісним позовом своїх обов`язків по оплаті наданих за спірним договором послуг на заявлену до стягнення суму, з огляду на що позивач за первісним позовом  має право на стягнення вартості таких послуг, а також, нарахованих за прострочення виконання обов`язку по їх оплаті,  пені, 3 % річних та інфляційних втрат.
Водночас, суд першої інстанції під час перевірки розрахунків позивача за первісним позовом щодо нарахування 3 % річних встановив, що вказаний розрахунок є частково невірний та дійшов висновку про наявність підстав для стягнення 3% річних у сумі 5  629,45 грн.
При розгляді вимог зустрічного позову суд першої інстанції встановив, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт несвоєчасно реєстрації відповідачем за зустрічним позовом податкових накладних по факту здійснення господарських операцій з надання послуг, з огляду на що, відповідно до положень п. 6.8.1 спірного договору позивач за зустрічним позовом  має право на стягнення штрафу у заявленій до стягнення сумі.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення збитків, суд першої інстанції виходив, з того, що:
- відповідно до положень ПК України позивач за зустрічним позовом не втратив та ще має право на отримання податкового кредиту, по накладним, які ще не зареєстровані, упродовж 365 календарних днів з дати складення таких податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних і станом на день винесення даного рішення відповідний строк ще не минув, що свідчить про те, що позивачем за зустрічним позовом не доведено факту неминучості втрати з вини відповідача за зустрічним позовом  можливості віднесення спірної суми за податковими накладними до податкового кредиту;
- підставою для притягнення особи до господарсько-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків є наявність складу господарського правопорушення, елементи якого в діях відповідача за зустрічним позовом  відсутні.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Транссервіслогістик» звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій скаржник просить скасувати частково рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2022 у справі №910/2580/22 в частині задоволення зустрічного позову та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову, в іншій частині рішення суду залишити без змін.
У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що суд першої інстанції  неправильно застосував п. 6.8.1 спірного договору та не застосував норми матеріального права.
У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на те, що:
- п. 6.8.1 спірного договору суперечить положенням ст. 1 ЦК України, так  як у договорі сторони передбачили цивільну відповідальність за порушення адміністрування податку на додану вартість;
- апелянтом було подано всі податкові декларації на реєстрацію.
Крім того, скаржник заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вищевказаного рішення.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.11.2022, справу №910/2580/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Станік С.Р., Шаптала Є.Ю..
З огляду на те, що апеляційна скарга надійшла до Північного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, що у даному випадку унеможливлює розгляд поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування матеріалів даної справи у суду першої інстанції та відкладення вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, до надходження матеріалів справи.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.11.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/2580/22 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи №910/2580/22. 
26.12.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали вказаної справи.
В період з 26.12.2022 по 08.01.2023 суддя Яковлєв М.Л. перебував у відпустці.
09.01.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Посібл Солюшн» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2022 у справі № 910/2580/22, в якій скаржник просить частково скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2022 у справі №910/2580/22 в частині відмови у задоволенні зустрічного позову в частині стягнення збитків у розмірі 165  560,14 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення в повному обсязі позовних вимог.
Крім того, скаржником заявлене клопотання про поновлення строку на оскарження вищевказаного рішення.
У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що судом першої інстанції не досліджено питання щодо наявності усіх елементів складу господарського правопорушення зі сторони відповідача за зустрічним позовом.
Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 09.01.2023 справу №910/2580/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Шаптала Є.Ю., Михальська Ю.Б..
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/90/33 від 10.01.2023 призначений повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.
Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2023, справу №910/2580/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді - Шаптала Є.Ю., Михальська Ю.Б..
Ухвалами  Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2023 апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Посібл Солюшн» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Транссервіслогістик» прийняті до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Шаптала Є.Ю., Михальська Ю.Б., задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Посібл Солюшн» про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2022 у справі № 910/2580/22, залишено без розгляду клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Транссервіслогістик» про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2022 у справі № 910/2580/22, відкриті апеляційні провадження за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Посібл Солюшн» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Транссервіслогістик» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2022 у справі № 910/2580/22 та об`єднані в одне апеляційне провадження, розгляд апеляційних скарг  призначено на 13.02.2023 о 10:15 год.
Станом на 13.02.2023 до Північного апеляційного господарського суду відзивів на апеляційну скаргу та клопотань від учасників справи не надходило.
Під час розгляду справи представники позивача та відповідача власні апеляційні скарги підтримали та просили їх задовольнити, проти задоволення апеляційних скарг одного заперечили та  просили залишити їх без задоволення.
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Транссервіслогістик» підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції -  зміні, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Посібл Солюшн» задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

12.07.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Посібл Солюшн» (далі замовник) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Транссервіслогістик» (далі виконавець) уклали договір про надання послуг з перевезення вантажу №3651/ПС (далі Договір), в п. 1.1 якого погодили, що в порядку та на умовах, визначених даним Договором, виконавець зобов`язується перевозити автомобільним транспортом довірений йому замовником вантаж найменування, якість, інші індивідуальні ознаки, а також кількість, якого зазначені в товарно-транспортних накладних (далі ТТН), які є невід`ємною частиною даного Договору, з місця завантаження до місця одержання вантажу особі згідно розпоряджень замовника, а замовник зобов`язується сплачувати за перевезення вантажу плату в погодженому сторонами розмірі.
Відповідно до п. 1.2 Договору розмір плати за перевезення вантажів визначається та погоджується сторонами в заявці на перевезення вантажів або за усною домовленістю в кожному випадку (по кожній заявці) окремо.
У п. 1.3 Договору сторони погодили, що ціна цього Договору визначається методом сумування підписаних уповноваженими представниками сторін актів виконаних робіт за весь період його дії. 
За умовами п. 5.1 Договору оплата наданих виконавцем за даним Договором послуг здійснюється замовником шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виконавця в строк три банківських дні з моменту виконання послуг з перевезення. Дата виконання послуг є дата зазначена у акті виконаних робіт. У випадку відсутності акту виконаних робіт з будь-яких причин, датою виконання перевезення вважається дата надання послуг з перевезення, що зазначена в будь-якому іншому документі, що може підтвердити факт надання послуги.
За умовами п. 10.1 Договору він набирає чинності з моменту підписання його сторонами й діє до 31.12.2021.
02.08.2021 сторонами укладено Додаток № 01 до Договору в якому сторони доповнили та виклали  п. 5.1 Договору у наступній редакції:
«Оплата послуг здійснюється замовником у наступному порядку:
- 80 % вартості послуг перевезення протягом трьох банківських днів з дати отримання замовником від виконавця підписаних сканованих копій відповідного акту надання послуг, відповідного рахунку-фактури, транспортної заявки та належним чином оформлених товарно-транспортних накладних, що підтверджують факт належного надання послуг за цим договором;
- 20 % вартості послуг перевезення протягом трьох банківських днів з дати реєстрації перевізником відповідної податкової накладної в ЄРПН та після отримання оригіналів документів».
Крім того, вказаним додатком п. 6.8 Договору викладено у наступній редакції: «Виконавець підтверджує факт наданих послуг належним чином складеним актом виконаних робіт на кожну дату вивантаження авто. Виконавець зобов`язаний скласти та зареєструвати податкову накладну не пізніше п`яти календарних днів з дня складення акту виконаних робіт. У разі неправильного оформлення виконавцем первинних і додаткових документів, порушення виконавцем зобов`язань в частині своєчасного складання податкової накладної, реєстрації її в ЄРПН, виконавець протягом п`яти днів з дати отримання відповідної вимоги замовника зобов`язується відшкодувати замовнику всі збитки, понесені замовником з вини виконавця, у вигляді додаткових податкових зобов`язань, штрафних санкцій з податків і зборів, а також інших документально підтверджених витрат.
Звертаючись до суду з первісним позовом виконавець зазначає про те, що ним на виконання умов Договору у період з 12.07.2021 по 26.07.2021 було надано послуг з перевезення вантажу на загальну суму 993  360,89 грн. з яких замовником було оплачено послуги на суму 650  000,00 грн., а відтак, неоплаченими залишились послуги на загальну суму 343  360,89 грн.
Вказані факти сторонами не заперечуються та підтверджується наданими виконавцем копіями відповідних актів надавання послуг та товарно-транспортних накладних, які підписані сторонами без зауважень, а також виписок з банківського рахунку виконавця та платіжних доручень.
З огляду на вказані обставини виконавець  звернувся до суду з первісним позовом у якому просив стягнути з замовника основний борг в сумі 343  360,89 грн., пеню  в сумі 28  073,56 грн., 3 % річних в сумі 6  101,99 грн. та інфляційні втрати в сумі 13  091,53 грн.
Замовник проти задоволення первісного позову заперечив пославшись на те, що ним не було здійснено повної оплати вартості отриманих послуг у зв`язку із тим, що виконавцем не було своєчасно зареєстровано податкові накладні. 
При цьому замовником було подано зустрічну позовну заяву про стягнення збитків в сумі 165  560,14 грн. та штрафу в сумі 73  781,65 грн..
Позовні вимоги за зустрічним позовом  обґрунтовано тим, що виконавцем, у порушення приписів статті 201 ПК України та умов Договору, за наслідками здійснених між сторонами господарських операцій з надання послуг порушено строк реєстрації податкових накладних №27 від 21.07.2021, №28 від 22.07.2021, №29 від 23.07.2021, №30 від 24.07.2021, №31 від 25.07.2021, №32 від 26.07.2021, № 40 від 12.07.2021, № 41 від 12.07.2021, №42 від 13.07.2021, №43 від 13.07.2021, №44 від 13.07.2021, № 45 від 14.07.2021, № 46 від 14.07.2021, № 47 від 14.07.2021, № 48 від 15.07.2021, №49 від 15.07.2021, №56 від 16.07.2021, № 57 від 17.07.2021, № 58 від 17.07.2021, №59 від 17.07.2021, №60 від 18.07.2021, № 61 від 19.07.2021, № 62 від 20.07.2021 у  Єдиному реєстрі податкових накладних, чим замовника було позбавлено права на віднесення сплаченого податку на додану вартість в сумі 165  560,14 грн. до складу податкового кредиту та завдано таким чином виконавцю збитки у вказаному розмірі.
Крім того, за вказане  порушення умовами Договору також передбачено стягнення з заявника  штрафу.
Виконавець заперечуючи проти вимог зустрічного позову зазначає, що невиконання або неналежне виконання умов Договору щодо здійснення реєстрації податкових накладних не є правопорушенням у сфері господарювання та не може бути підставою для покладення на нього  господарської відповідальності у вигляді штрафної санкції, а також посилається на відсутність доказів понесення замовником реальних збитків у зв`язку з порушенням виконавцем свого обов`язку щодо дотримання порядку складання та реєстрації спірних податкових накладних.
Суд першої інстанції при розгляді первісного позову:
-  визнав доведеним як факт надання виконавцем замовнику у період з 12.07.2021 по 26.07.2021 послуг з перевезення вантажу на загальну суму 993  360,89 грн., так і те, що вказані послуги замовником були оплачені частково на суму 650  000,00 грн., а відтак неоплаченими залишились послуги на загальну суму 343  360,89 грн. та те, що з огляду на вказані прострочення, позивач має право на стягнення основного боргу, пені, 3 % річних та інфляційних втрат;
- під час перевірки розрахунків позивача за первісним позовом щодо нарахування 3 % річних встановив, що вказаний розрахунок є частково невірний та дійшов висновку про наявність підстав для стягнення 3% річних у сумі 5  629,45 грн.;
- частково задовольнив вимоги за первісним позовом та стягнув з замовника на користь виконавця 343  360,89 грн. заборгованості, 28  073,56 грн. пені, 5  629,45 грн. 3% річних, 6  101,99 грн. інфляційних втрат, у позовних вимог в частині стягнення 472,54 грн. 3% річних відмовив.
При розгляді зустрічного позову суд першої інстанції встановив, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт несвоєчасно реєстрації виконавцем податкових накладних по факту здійснення господарських операцій з надання послуг, з огляду на що, відповідно до положень п. 6.8.1 Договору замовник має право на стягнення штрафу у заявленій до стягнення сумі, проте правові підстави для стягнення збитків відсутні.
За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як слідує зі змісту апеляційних скарг, у цій справі рішення суду першої інстанції замовником та виконавцем  лише в частині вимог зустрічного позову, а відтак, враховуючи, що рішення, прийняте за наслідками розгляду вимог первісного позову сторонами не оскаржується, згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України в цій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.
При цьому колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення за наслідками розгляду вимог первісного позову.
Щодо зустрічного позову, колегія суддів зазначає таке.
Частиною 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ч. 3 ст. 11 ЦК України).
Відповідно до п. 14.1.181 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. 
Відповідно до п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до    Закону України    "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", незалежно від дати накладення електронного підпису.
За змістом пп.  «а» п 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Згідно з приписами п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
За змістом п. 201.1 ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Пунктом  201.7 ст. 201 ПК України визначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. 
Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження. 
Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.
Реєстрація    податкових накладних    та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:
для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;
для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;
для зведених податкових накладних та/або розрахунків коригування до таких зведених податкових накладних, складених за операціями, визначеними    пунктом 198.5    статті 198 та    пунктом 199.1    статті 199 цього Кодексу, - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем місяця, в якому вони складені;
для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до    податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).
Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.
Відповідно до умов пункту 6.8 Договору (в редакції до 02.08.2021) у разі неправильного оформлення виконавцем первинних і податкових документів, порушення виконавцем зобов`язань в частині своєчасного складання податкової накладної, реєстрації її в ЄРПН, виконавець протягом 5 днів з дати отримання відповідної вимоги замовника зобов`язується відшкодувати замовнику всі збитки, понесені замовником з вини виконавця, у вигляді додаткових податкових зобов`язань, штрафних санкцій з податків і зборів, а також інших документально підтверджених витрат.
Згідно з п. 6.8.1 Договору сторони дійшли згоди, що у разі відсутності у виконавця права на формування податкових зобов`язань на суму ПДВ за надані послуги в межах зареєстрованої суми, замовник має право утримати суму, рівну сумі несформованих таким чином зобов`язань по ПДВ з суми, залежної виконавцю в якості плати за надані послуги.  
У разі недотримання виконавцем вимог, встановлених щодо порядку складання податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних (неповне, невірне зазначення обов`язкових реквізитів податкової накладної, коду товару згідно УКТ ЗЕД та інше), не дотримання встановлених податковим законодавством граничних строків реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних в ЄРПН, в т.ч. встановлення факту відсутності реєстрації податкової накладної та/або розрахунків коригування до податкової накладної в ЄРПН, або факту зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунків коригування до податкової накладної без подальшої їх реєстрації в ЄРПН до закінчення граничного строку їх реєстрації, або факту складання податкової накладної з порушеннями порядку її заповнення або факту відсутності складання/надання податкової накладної, виконавцем протягом 30 календарних днів з дати (дня) граничної для реєстрації податкової накладної перераховує/сплачує замовнику штраф:
- у разі прострочення граничних строків реєстрації податкової накладної, розрахунку коригування до податкової накладної на термін від одного до тридцяти календарних днів включно у розмірі 10% суми ПДВ за такою податковою накладною накладної та/або розрахунків коригування до податкової накладної;
- у разі прострочення граничних строків реєстрації податкової накладної, розрахунку коригування до податкової накладної на термін більше тридцяти календарних днів у розмірі 100% суми ПДВ за такою податковою накладною накладної та/або розрахунків коригування до податкової накладної.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, з квитанцій про реєстрацію податкових накладних слідує, що податкові накладні (згідно переліку) були подані виконавцем на реєстрацію, але з порушенням встановлених ПК України строків, крім того, їх було прийнято органом ДПС та зупинено відповідну реєстрацію. 
За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог зустрічного позову в частині стягнення з виконавця штрафу в сумі 73  979,11 грн. нарахованого відповідно до вимог п. 6.8.1 Договору за порушення строків реєстрації податкових накладних, з чим колегія суддів погодитись не може, з огляду на наступне.
Встановлюючи відповідальність виконавця у виді штрафу у розмірі від 10% до 100% податкової ставки ПДВ від вартості послуг, щодо яких допущено прострочення граничних строків реєстрації податкової накладної, сторони у такий спосіб фактично передбачили компенсацію замовнику негативних наслідків, яких він може зазнати у разі невиконання виконавцем передбаченого нормами податкового законодавства зобов`язання зі складення та реєстрації податкової накладної та неможливості отримання замовника у зв`язку із цим податкового кредиту. 
Тобто, передбачена пунктом 6.8.1 Договору, відповідальність виконавця не пов`язана із виконанням ним своїх зобов`язань щодо поставки товару, оскільки виникає у разі невиконання продавцем вимог податкового законодавства. 
Наведене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду у справах від 02.05.2018 у справі №908/3565/16, від 10.05.2018 у справі №917/799/17, від 07.02.2019 у справі №913/272/18. 
Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
За змістом ч. 2 ст. 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
Частиною першою ст. 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Відповідно до ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно зі ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Аналогічні положення містяться в ч.ч. 1, 2 ст. 623 ЦК України.
Зазначення сторонами у договорі про обов`язок відповідача здійснити реєстрацію податкової накладної, розрахунку коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної у ЄРПН протягом передбаченого законодавством строку не призводить до зміни характеру відповідних правовідносин із податкових на господарські.
Таким чином, невиконання або неналежне виконання таких умов договору (здійснення реєстрації податкової накладної тощо) не є правопорушенням у сфері господарювання та не може бути підставою для покладення на продавця господарської відповідальності у виді штрафної санкції.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду у справах №913/272/18, №908/3565/16, №917/799/17. 
Отже, передбачена пунктом 6.8.1 Договору відповідальність виконавця не пов`язана з виконанням ним своїх зобов`язань щодо надання послуг, оскільки виникає в разі невиконання ним  приписів податкового законодавства. 
При цьому, невиконання виконавцем зобов`язання, яке виникає не перед контрагентом за договором надання послуг, а з податкових правовідносин, не може бути підставою для покладення на виконавця господарської відповідальності у вигляді штрафної санкції, так як вказана санкція може наставати по факту порушення стороною умов саме господарського зобов`язання.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог за зустрічним позовом про стягнення штрафу в сумі 73  781,65 грн. підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині нового рішення, яким у задоволенні  цих позовних вимог відмовляється.

Щодо вимог про стягнення збитків в сумі 165  560,14 грн. колегія суддів зазначає про таке.
Положення п. 201.10 ст. 201 ПК України за загальним правилом не передбачають можливості включення покупцем товарів/послуг суми ПДВ до податкового кредиту у разі невиконання продавцем обов`язку зі складення та реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних; при цьому покупець зазначених товарів/послуг має право додати до податкової декларації скаргу на такого продавця. Однак, подання такої скарги згідно з наведеною нормою не є підставою для включення ним сум податку до складу податкового кредиту.
Аналогічний правовий висновок викладено Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.08.2018 по справі   № 917/877/17. При цьому, у вказаній постанові Верховний Суд відступив від висновку, викладеного у пункті 28 постанови Верховного Суду від 12.03.2018 року в справі  № 918/216/17, згідно з яким передбачалось, що відповідно до положень абз. 15 п. 201.10 ст. 201 ПК України порушення відповідачем порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних не позбавляє позивача права на включення спірної суми до податкового кредиту, а обумовлює її нарахування необхідністю додання до податкової декларації за звітний податковий період заяви зі скаргою на відповідача з доданням певного пакету документів.
Нормами Податкового кодексу України на продавця товарів/послуг покладено обов`язок в установлені терміни скласти податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних, чим зумовлено обґрунтоване сподівання контрагента на те, що це зобов`язання буде виконано, оскільки тільки підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних суми податку можуть бути віднесені до складу податкового кредиту.
Згідно з правовою позицією, викладеною в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 по справі № 908/1568/18 та Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 по справі № 917/877/17, при порушенні контрагентом (продавцем) за договором обов`язку щодо складення та реєстрації податкових накладних належним способом захисту для заявника (покупця) може бути звернення до суду з позовом про відшкодування завданих збитків.
Згідно з нормами статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено; під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. 
Згідно зі ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 
1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 
2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Згідно статті 623 ЦК України:
- боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки (ч. 1);
- розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором;
- збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення (ч. 3);
- при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (ч. 4).
Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка; збитки; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданими збитками; вина.
Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.
Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.
Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.
Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.
Як встановлено вище, виконавцем було порушено строки подачі на реєстрацію податкових накладних, які після подачі їх на реєстрацію були зупинені.
Відповідно до ст. 198.6 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних    податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими    пунктом 201.11    статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих    податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.
Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних.
Платники податку, які застосовують касовий метод податкового обліку, суми податку, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, та не включені до податкового кредиту протягом періоду 365 календарних днів з дати складення таких податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних у зв`язку з відсутністю фактів списання коштів з банківського рахунку (видачі з каси) платника податку або надання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) йому товарів/послуг, мають право на включення таких сум до податкового кредиту у звітному податковому періоді, в якому відбулося списання коштів з банківського рахунку (видачі з каси) платника податку або надання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) йому товарів/послуг, але не пізніше ніж через 60 календарних днів з дати такого списання, надання інших видів компенсацій.
Враховуючи те, що відповідні податкові накладні за наслідками спірних господарських операцій, хоча і з порушенням строку, але були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, колегія суддів зауважує замовнику на тому, що він не був позбавлений права включити спірну суму ПДВ до податкового кредиту протягом періоду 365 календарних днів з дати складення таких податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних.
При чому у випадку не вчинення замовником таких дій саме він, а не виконавець, є винним у понесенні замовником збитків у вигляді  невідання сум ПДВ  до податкового кредиту.
З огляду на вказані обставини колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність всіх  перелічених вище елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, що свідчить про відсутність підстав для задоволення зустрічного позов в частині стягнення з виконавця збитків в сумі 165  560,14 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.
Щодо інших аргументів сторін колегія суддів  зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
За змістом ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 статті 277 ГПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ч. 2 ст. 277 ГПК України).
Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореного рішення судом першої інстанції мале місце неправильне застосування норм матеріального права, тому рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2022 у справі № 910/2580/22 підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог за зустрічним позовом про стягнення штрафу в сумі 73  781,65 грн. з прийняттям в цій частині нового рішення, яким у задоволенні  цих позовних вимог відмовляється, в решті рішення суду першої інстанції залишається без змін.
Водночас, з огляду на те, що у задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю, підстави для проведення зустрічного зарахування відповідно до вимог ч. 1 ст. 238 ГПК України  відсутні.
Враховуючи вимоги, які викладені в апеляційних скаргах,  апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Транссервіслогістик» задовольняється, у задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Посібл Солюшн» відмовляється.
Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за позову зустрічного позову та апеляційних скарг покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «Посібл Солюшн».
Водночас колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній станом на дату звернення до суду з зустрічним позовом та апеляційними скаргами, за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір становить 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за подання  апеляційної скарги на рішення суду - 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).
Згідно з приписами ч. 4 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).
З урахуванням вказаних приписів закону, того, що у апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Транссервіслогістик» оскаржує рішення суду першої інстанції в частині майнових вимог на суму 73  979,11 грн., та того, що станом на 01.01.2022  розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 2  481,00 грн., при зверненні до суду з вказаної апеляційною скаргою апелянт мав сплатити судовий збір в сумі 3  721,50 грн. (2  481,00/100*150), проте сплатив його в розмірі 14  174,35 грн. (платіжна інструкція № 0199 від 21.11.2022), що на 10  452,85 грн. (14  174,35-3  721,50) грн. більше за визначений законом розмір.
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Отже, суд може повернути зайво сплачений судовий збір виключно за заявою особи, яка його сплатила.
Колегія суддів зауважує Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія Транссервіслогістик» на тому, що воно не позбавлено права звернутися до суду з відповідною заявою.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Посібл Солюшн»  на рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2022 у справі № 910/2580/22  залишити без задоволення.
2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Транссервіслогістик»  на рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2022 у справі № 910/2580/22  задовольнити.
3. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2022 у справі № 910/2580/22   скасувати в частині задоволення позовних вимог за зустрічним позовом  про стягнення штрафу в сумі 73  781,65 грн. та прийняти  в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог відмовити.
4. Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2022 у справі № 910/2580/22 в такій редакції:
          «Первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Транссервіслогістик» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Посібл Солюшн» про стягнення 343  360,89 грн. заборгованості, 28  073,56 грн. пені, 6  101,99 грн. інфляційних втрат задовольнити частково на суми: 343  360,89 грн. заборгованості, 28  073,56 грн. пені, 5  629,45 грн. 3% річних, 6  101,99 грн. інфляційних втрат.    
У задоволенні первісних позовних вимог в частині стягнення 472,54 грн 3% річних відмовити. 
У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Посібл Солюшн» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Транссервіслогістик» про стягнення збитків у сумі 165  560,14 грн. та штрафних санкцій у сумі 73  979,11 грн. відмовити повністю.».
5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Посібл Солюшн» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Транссервіслогістик» витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 3  721 (три тисячі сімсот двадцять одна) грн. 50 коп.
6. Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва.
7. Судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю «Посібл Солюшн» зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Посібл Солюшн».
8. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/2580/22.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 13.02.2023. 

Головуючий суддя                                                            М.Л. Яковлєв 

Судді                                                                                Є.Ю. Шаптала

                                                                                Ю.Б. Михальська