ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 березня 2023 року                                                                                   Справа № 902/314/22 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Савченко Г.І. ,  суддя Саврій В.А. 

секретар судового засідання Олійник Т.М.
за участю представників сторін:
позивача: не з`явився 
відповідача:  Коновала Д.В. адвоката,  ордер серія АІ №1327256 від 29.12.22
третьої особи на стороні відповідача 1:  не з`явився
третьої особи на стороні відповідача 2:  не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Риф-К" на рішення Господарського суду Вінницької області, ухваленого 14.12.22р. суддею Міліціановим Р.В. о 13:18 у м.Вінниці, повний текст складено  22.12.22р. у справі № 902/314/22 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний інститут "Укрекопроект"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Риф-К"
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 
Підприємство "Вінницький консервний завод"  
Компанія Ukinvest Development Limited
про визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення

ВСТАНОВИВ:

12.05.2022 до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява (б/н від 12.05.2022) Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний інститут "Укрекопроект" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Риф-К" про визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення  № 01-04-2018 р. від 01.04.2018.
У позовній заяві ТОВ "Науково-дослідний інститут "Укрекопроект" вважає недійсним Договір оренди №01-04-18 від 01.04.2018  нежитлового приміщення по вул. Дубовецькій, 33 у м. Вінниці, укладений з ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Риф-К".
Позивач стверджує, що відповідач не є власником орендованого майна (згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником значиться інша юридична особа), а тому Відповідач не міг виступати Орендодавцем, укладати договір та передавати приміщення в оренду.
Відповідачу незаконно було передано майно на підставі договору позички від 01.12.2018. Під час розгляду справи 908/2277/21, що розглядалась Господарським судом Вінницької області з`ясувалося, що у Відповідача це майно також знаходиться в користуванні на підставі безоплатного договору позички від 01.12.2018, укладеному з Компанією “Ukinvest Development Limited”.
У Відповідача не виникло право користування майном на час укладення оскаржуваного договору оренди.
Відповідач передав майно в платне користування Позивачу, хоча міг передавати річ, яка є предметом договору позички від 01.12.2018, лише у безоплатне тимчасове користування іншій особі.  
Під час підписання 01.04.2018  договору оренди №01-04-18 нежитлового приміщення сторонами були допущенні дефекти змісту договору. У Договорі оренди не визначена така істотна умова договору як об`єкт оренди (склад і вартість майна).
Зі змісту Додатків до договору оренди приміщення не можна дійти однозначного беззаперечного висновку, чи змінювалась площа орендованого приміщення з однієї на іншу, чи навпаки площа орендованого приміщення збільшувалась шляхом плюсування цих площ.
У договорі оренди приміщення від 01.04.2018 відсутні обов`язкові його реквізити як печатка Орендаря - Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-дослідний інститут “Укрекопроект”.
Правові підстави недійсності договору визначено позивачем з посиланням на ст. ст. 203, 215 ЦК України, ст. 207 ГК України, ст. 13 Конституції України (т. 1 а.с. 1-5).
Рішенням Господарського суду Вінницької області від 14.12.22 у справі №902/314/22  позов задоволено повністю. Визнано недійсним Договір оренди приміщення №01-04-18 від 01.04.2018, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Риф-К" (вул. Дубовецька, 33, корпус 14, м. Вінниця, 21012, код - 32719261) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний інститут "Укрекопроект" (вул. Перша Ливарна, 40, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69002, код - 38563155).
Не погодившись із винесеним рішенням, скаржник звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 14.12.2022 року по справі № 902/314/22 та ухвалити  нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Вважає рішення Господарського суду Вінницької області від 14.12.22 у справі №902/314/22  незаконним та необґрунтованим.
Необґрунтованість полягає у неправильному встановленні судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, а також надання судом першої інстанції оцінки недопустимим доказам, які були одержані з порушенням порядку отримання доказів, тобто з порушенням закону.
Незаконність рішення полягає у тому, що судом першої інстанції неправильно витлумачено положення ст.ст. 761, 774, 827 ЦК України, безпідставно застосовано ст.ст. 15, 16, 203, 215 ЦК України, ст. 4 ГПК України, ст.ст. 4, 41, 128 ЦК Української РСР, не було застосовано положення ст.ст. 48, 59 ЦК УРСР, ст. 10 ЗУ «Про підприємства в Україні», ст. 3 ГК України, ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Також судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а саме судом першої інстанції було порушено вимоги ст.ст. 74, 75, 77, 194, 202, 207 ГПК України.
Зауважує, що позивач і досі продовжує користуватися нерухомим майном, отриманим відповідно до умов спірного договору для зберігання товарів.
Крім того, вказує, що згідно договору користування № 1/3-16 від 28 березня 2016 року та договору користування № 1/12-18 від 01 грудня 2018 року у сторони Відповідача є право користування виробничими, складськими та офісними приміщення, розташованими за адресою вул. Енгельса, 29 та вул. Енгельса, 33, м. Вінниця, 21012, для ведення господарської діяльності. При цьому жодних обмежень для ведення господарської діяльності власником майна встановлено не було, а як вбачається зі ст. 3 Господарського кодексу України господарська діяльність здійснюється з метою отримання прибутку. Таким чином, з посиланням на ст.ст.774, 761, 827 ЦК України відповідач може використовувати надане йому в користування майно для здійснення господарської діяльності у вигляді передання майна у найм та отримання прибутку.
Відносно посилання суду першої інстанції на обставини викладені у Постанові КЕС ВС від 31 березня 2021 року по справі № 10/52-05 зазначає, що а ні позивач, а ні відповідач не були учасником справи № 10/52-05. А тому з посиланням на ч.  5 ст. 75 ГПК України вважає за необхідне надати наступні докази та пояснення на спростування посилання що, нібито, Підприємство «Вінницький консервний завод» є власником цілісного майнового комплексу площею 30 594 кв.м.
Так, зазначає, що своїми діями Підприємство «Вінницький консервний завод» визнало ту обставину, що цілісний майновий комплекс Підприємству «Вінницький консервний завод» не передавався: листом Підприємства «Вінницький консервний завод» за вих. № 110 від 05.04.2005 року «Щодо усунення помилки, допущеної при реєстрації майна Компанії» підприємство ВКЗ визнало ту обставину, що реєстрація за ним цілісного майнового комплексу «Вінницький консервний завод» була помилковою; також у 2003 році Підприємство «Вінницький консервний завод» уклало з Компанією UKINVEST DEVELOPMENT LIMITED договір відповідно до умов якого отримало цілісний майновий комплекс «Вінницький консервний завод» площею 30 594 кв.м. в тимчасове безоплатне користування, цілком очевидним є та обставина, що майно яке перебуває у особи у власності така особа не буде брати в тимчасове користування у третьої особи, таким чином Підприємство «Вінницький консервний завод» визнало ту обставину що не є власником цілісного майнового комплексу «Вінницький консервний завод» площею 30 594 кв.м.
Відповідно до ст.ст. 48, 59 ЦК Української РСР, який був чинним на момент складання Акту прийому-передачі цілісного майнового комплексу ВАТ «Вінницький консервний завод» від 15.01.2001, на який суд першої інстанції посилається як на підставу набуття Підприємством «Вінницький консервний завод» права власності на цілісний майновий комплекс площею 30 594 кв.м. - «недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону. Недійсна угода вважається недійсною з моменту її укладення». Відповідно до ст.10 чинного на той час Закону України «Про підприємства в Україні», право повного господарського відання передбачалось лише для майна, що було державною власністю, закріпленою за державним або казенним підприємством, а не майна юридичних осіб приватної форми власності інших держав. Таким чином, Акт прямо суперечить ст. 10 Закону України «Про підприємства в Україні», а отже, відповідно до ст.ст. 48, 59 ТТК УРСР, є недійсним з моменту його укладення. Відповідно власником цілісного майнового комплексу площею 30 594 кв.м за адресою: м. Вінниця, вул. Дубовецька (колишня назва - Енгельса), 29 (колишній номер - 33) на підставі Договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу ВАТ «Вінницький консервний завод» від 19.10.2000 є саме Компанія Ukinvest Development Limited, а отже вказана Компанія мала всі підстави передати вказане майно у користування відповідачу.
Також зауважує, що, згідно діючої у 2001 році Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 121 від 09.06.1998   акти приймання-передачі нерухомого майна до статутного фонду не були правовстановлювальними документами, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна, а отже проведення державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна на цій підставі є незаконним.
Додатково зауважує, що відповідно до Додатку № 1 до Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 25 жовтня 2001 року № 1881 не є правовстановлювальним документом, на підставі якого провадиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна. Аналогічно, відповідно до Додатку № 1 до пункту 2.1. Тимчасового положення про реєстрацію прав власності на нерухоме майно таке рішення органу місцевого самоврядування не є правовстановлювальним документом, на підставі якого проводиться реєстрація прав власності на об`єкти нерухомого майна.
Разом з тим, звертає увагу, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, а саме у судовому засіданні від 07.09.2022 суд за власною ініціативою, за відсутності в ГПК України положень які б дозволяли такі дії, повернувся зі стадії розгляду справи по суті до стадії підготовчого провадження та за власною ініціативою витребував докази: ухвалою від 15.09.2022 було витребувано у Комунального підприємства «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» матеріали інвентаризаційної справи щодо нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: вул. Дубовецька (Енгельса), 33, м. Вінниця; вул. Дубовецька (Енгельса), 29, м. Вінниця; ухвалою від 11.10.2022 зобов`язано відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «Риф-К» та Компанію Ukinvest Development Limited надати інформацію та технічні документи, які ідентифікують об`єкти нерухомого майна, що розташовані за адресою: м. Вінниця, вул. Дубовецька (Енгельса) 29, 33 (вказати номери або назви літер будівель та споруд згідно матеріалів технічної інвентаризації), які було передано в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідний інститут «Укрекопроект» згідно договору № 01-04¬18 від 01.04.2018  (вказана вимога була повторно вказана і в ухвалі від 04.11.2022).
Просить долучити до матеріалів справи № 902/314/22 копії наступних документів: договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу (ЦМК) ВАТ «Вінницький консервний завод», розташованого в м. Вінниця, по вул. Енгельса, 33 та вулиці Чехова, б/н від 19.10.2000, з актом прийому-передачі цілісного майнового комплексу ВАТ «Вінницький консервний завод» від 15 січня 2001 року, та копією Інформаційного повідомлення про внесення іноземної інвестиції; акту прийому-передачі цілісного майнового комплексу підприємству «Вінницький консервний завод» від 15 січня 2001 року; договору передачі в тимчасове безоплатне користування цілісного майнового комплексу від 15.05.2003 року; акту від 25.07.2006  приймання-передачі про повернення цілісного майнового комплексу «Вінницький консервний завод» згідно договору передачі в тимчасове безоплатне користування цілісного майнового комплексу від 15.05.2003; листа Підприємства «Вінницький консервний завод» вих. №110 від 05.04.2005 «Щодо усунення помилки допущеної при реєстрації майна компанії».
Крім того, скаржником було заявлено клопотання про відтворення технічного запису судового засідання, у якому просить відтворити під час розгляду апеляційної скарги на рішення Господарського суду Вінницької області від 14.12.2022 по справі №902/314/22 технічні записи судового засідання Господарського суду Вінницької області по справі №902/314/22 від 16.08.2022 та 07.09.2022.
У відзиві на апеляційну скаргу Підприємство "Вінницький консервний завод" просить задоволити апеляційну скаргу з підстав викладених у відзиві.
У відзиві на апеляційну скаргу Компанія Ukinvest Development Limited наводить свої доводи щодо незаконності рішення суду першої інстанції. Просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково- виробниче підприємство «Риф-К» по справі № 902/314/22 задовольнити. Скасувати Рішення Господарського суду Вінницької області від 14.12.2022 року по справі № 902/314/22 та ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідний інститут «Укрекопроект» наводить свої міркування на спростування доводів скаржника та вказує на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Риф-К» відхилити, а рішення господарського суду Вінницької області від 14.12.2022 у справі №902/314/22 залишити без змін.
В судовому засіданні представник скаржника підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та надав пояснення на обґрунтування своєї позиції. Просить апеляційну скаргу задоволити. Крім того, вказав, що не підтримує раніше подане клопотання про відтворення технічного запису судового засідання.
Таким чином колегія суддів залишає клопотання про відтворення технічного запису судового засідання від 16.08.2022 та 07.09.2022 без розгляду.
Позивач та треті особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлялися заздалегідь та належним чином.
Разом з тим представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідний інститут «Укрекопроект» було подане клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Ухвалою суду від 09.03.2022 клопотання було задоволено, проте, на зазначену годину представник позивача не під`єднався до судового засідання. Колегія суддів зауважує, що в силу вимог ч. 5 ст. 197 ГПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.
Таким чином, враховуючи норми ст.ст.269, 273 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, строки розгляду апеляційної скарги, та той факт, що неявка в засідання суду представників позивача та третіх осіб, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, наявності відзивів з приводу поданої апеляційної скарги, не перешкоджає перегляду оскарженого рішення, а тому, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників останніх, за наявними у справі доказами.
Щодо поданого клопотання про долучення доказів, колегія суддів прийшла до висновку про його відхилення з огляду на таке.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 269 ГПК України визначено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Як убачається із матеріалів справи ухвалами Господарського суду Вінницької області від 11.10.2022 року та від 04.11.2022 року зобов`язано відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Риф-К" та Компанію “Ukinvest Development Limited” надати інформацію та технічні документи, які ідентифікують об`єкти нерухомого майна, що розташовані за адресою: м. Вінниця, вул. Дубовецька (Енгельса) 29, 33 (вказати номери або назви літер будівель та споруд згідно матеріалів технічної інвентаризації), які було передано в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний інститут "Укрекопроект" згідно Договору №01-04-18 від 01.04.2018 року.
Вимоги зазначених ухвал учасниками справи, зокрема, Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Риф-К" не виконано.
В суді апеляційної інстанції вказав, що вони не отримували вказаних ухвал суду. Однак, як убачається із матеріалів справи такі ухвали були направлені зокрема, скаржнику на електронну адресу адвоката та до Єдиного державного реєстру судових рішень.
Крім того, зауважує, що оскільки позивач у своїй позовній заяві та відповіді на відзив не посилався на обставини викладені у Постанові КГС ВС від 31.03.2021  по справі № 10/52-05 як на підставу своїх вимог та заперечень з приводу того хто є власником майна він не подавав вказаних доказів на підтвердження  своєї позиції та спростування позиції викладеної у справі №10/52-05.
Проте, як убачається із змісту позовної заяви, позивач вказував про те, що спірне майно відповідачу було передано незаконно на підставі договору позички від 01.12.2018, відтак відповідач не був позбавлений права до відзиву на позов подати докази того хто є власником спірного майна.
Разом з тим, судова колегія зауважує, що відповідно до статті 13 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами та обов`язками. Сторони мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії, брати участь в господарських засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення господарському суду, наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що виникають у ході судового процесу, заперечувати проти клопотань і доводів інших учасників судового процесу, оскаржувати судові рішення господарського суду в установленому цим Кодексом порядку, а також користуватися іншими процесуальними правами, наданими їм цим Кодексом. Сторони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами відповідно до статті 43 ГПК України, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.
Ч.ч. 1,2 ст. 73 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно із ч. ч.1,3  ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Отже, як убачається із матеріалів справи та не заперечується представником скаржника він не скористався своїм правом на подачу доказів до суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів зауважує, що відповідач не був позбавлений права подати копії наступних документів: договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу (ЦМК) ВАТ «Вінницький консервний завод», розташованого в м. Вінниця, по вул. Енгельса, 33 та вулиці Чехова, б/н від 19.10.2000, з актом прийому-передачі цілісного майнового комплексу ВАТ «Вінницький консервний завод» від 15 січня 2001 року, та копією Інформаційного повідомлення про внесення іноземної інвестиції; акту прийому-передачі цілісного майнового комплексу підприємству «Вінницький консервний завод» від 15 січня 2001 року; договору передачі в тимчасове безоплатне користування цілісного майнового комплексу від 15.05.2003 року; акту від 25.07.2006  приймання-передачі про повернення цілісного майнового комплексу «Вінницький консервний завод» згідно договору передачі в тимчасове безоплатне користування цілісного майнового комплексу від 15.05.2003; листа Підприємства «Вінницький консервний завод» вих. №110 від 05.04.2005 «Щодо усунення помилки допущеної при реєстрації майна компанії» до місцевого суду.
За наведеного колегія суддів вважає подане клопотання необґрунтованим, не поважна причина пропуску строку, подані докази не приймаються до уваги.
Заслухавши пояснення представника скаржника, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
28 березня 2016 року між Компанією “Ukinvest Development Limited” (Позичкодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство “Риф-к” (Користувач) укладено Договір користування № 1/3-16 відповідно до умов якого Позичкодавець  передає, а користувач приймає в тимчасове безоплатне користування виробничі, складські та офісні приміщення, розташовані за адресою вул. Енгельса, 29 та вул. Енгельса, 33, м. Вінниця, 21012, які належать Позичкодавцю на праві власності, для ведення господарської діяльності.
Передача Користувачу Об`єкта, вказаного в п. 1.1. Договору, оформлюється Актом приймання-передачі. Підписанням сторонами Акту приймання - передачі свідчить про початок користування (п. 2.1. Договору).
Згідно Розділу 3 Договору, Користувач наділений правами та обов`язками, зокрема: самостійно проводити за власний рахунок необхідний поточний, капітальний та інші види ремонту; утримувати об`єкт користування в належному стані; забезпечувати охорону об`єкта; за погодженням з Позичкодавцем здійснювати технічне переоснащення, поліпшення стану об`єкта, що не зменшує його вартості.
Позичкодавець зобов`язаний передати об`єкт Користувачу за Актом приймання-передачі не пізніше семи днів з моменту набрання чинності Договором; надати Користувачу можливість встановлювати прилади обліку електроенергії, охоронну, пожежну сигналізацію та інші необхідні пристрої, а також має право контролювати наявність, стан, напрямки та ефективність використання об`єкта (Розділ 4 Договору).
Договір укладений на 360 днів з моменту підписання Сторонами Акту приймання-передачі. Якщо жодні із сторін в строк один місяць до закінчення дії Договору не заявить про намір його розірвати, то він вважається продовженим на той самий строк на тих самих умовах (п. 9.1. Договору) (т. 1 а.с. 85-87).
01.04.2016 Компанією “Ukinvest Development Limited” та Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство “Риф-к” підписано Акт приймання-передачі в тимчасове безоплатне користування виробничі, складські та офісні приміщення, розташовані за адресою вул. Енгельса, 29 та вул. Енгельса, 33, м. Вінниця (т. 1 а.с. 88). 
01.12.2018 між Компанією “Ukinvest Development Limited” (Позичкодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство “Риф-к” (Користувач) укладено Договір користування № 1/12-18, предметом якого є передача у безоплатне користування виробничі, складські та офісні приміщення, розташовані за адресою вул. Енгельса, 29 та вул. Енгельса, 33, м. Вінниця, 21012, які належать Позичкодавцю на праві власності, для ведення господарської діяльності.
Положення Договору користування № 1/12-18 від 01.12.2018  повністю відповідають змісту попереднього Договору користування № 1/3-16 від 28.03.2016 (т. 1 а.с. 13, 14).
Факт передачі позивачу в тимчасове безоплатне користування ТОВ “Науково-виробниче підприємство “Риф-к” виробничих, складських та офісних приміщень, розташованих за адресою вул. Енгельса, 29 та вул. Енгельса, 33 у м. Вінниця, підтверджується Актом приймання-передачі майна від 06.12.2018  (т. 1 а.с. 15).
01.04.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Риф-К" в особі директора Сорокіна Віктора Володимировича (Орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний інститут "Укрекопроект" (Орендар, відповідач) укладено Договір оренди приміщення №01-04-18 (Договір), відповідно до п.1.1. якого Орендодавець надає в оренду приміщення (об`єкт Оренди) загальною площею 185 кв.м., розташовані за адресою: 21012, Україна, м. Вінниця, вул. Дубовецька, 33.
Термін оренди складає 364 дні з моменту прийняття об`єкта, що орендується, за актом прийому-передачі (п. 3.1 Договору).
Згідно п. 3.2. Договору якщо жодна із сторін в термін 1 місяць до закінчення Договору не заявить про намір його розірвати, то Договір пролонгується на термін передбачений п. 3.1. і на умовах визначених Договором, за винятком орендної плати, яка узгоджується окремо.
Відповідно до п. 4.2. Договору розмір орендної плати на день підписання Договору становить 40 грн за 1 кв.м, без ПДВ.
Орендар здійснює оплату шляхом банківського переказу на розрахунковий рахунок Орендодавця або в касу Орендодавця в повному обсязі до 15 числа поточного місяця. Розмір орендної плати може бути переглянуто за згодою сторін, про що сторони підписують додаткову угоду до Договору (п. п. 4.4., 4.5. Договору).
За змістом пункту 4.6. Договору сторони погодили, що в разі несвоєчасної орендної плати Орендар сплачує Орендодавцю пеню у розмірі 1% від суми сплати за кожний день прострочки.
Об`єкт оренди, переданий Орендарю, повертається Орендодавцеві не пізніше п`яти днів після закінчення терміну дії Договору (якщо не буде досягнуто згоди про продовження оренди), або в разі його дострокового розірвання за Актом приймання-передачі (п. 8.1. Договору) (т. 1 а.с. 10, 11).
01.04.2018 Сторонами підписано Акт приймання-передачі в оренду приміщення загальною площею 185 кв.м., що розташоване за адресою: 21012, Україна, м. Вінниця, вул. Дубовецька, 33 (т. 1 а.с. 76).
Додатком №01 до Договору  від 01.04.2019 сторони визначили, що розмір орендної плати на день підписання додатку до Договору становить 48,1 грн за 1 кв.м., без ПДВ (т. 1 а.с. 76).
Згідно Додатку №05 від 27.06.2019 року та Додатку №02 від 01.07.2019  до Договору, сторонами погоджено додаткове надання в оренду приміщень, розташованих за адресою: 21012, Україна, м. Вінниця, вул. Дубовецька, 33, загальною площею 370 кв.м та 125 кв.м відповідно (т. 1 а.с. 12).
Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що склалися апеляційний господарський суд зазначає наступне.
Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.
Частинами 1 та 2 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.
Нормами ч.1 ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.
Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ст. ст. 759, 761 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.
За приписами частини першої статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. 
Як убачається із матеріалів справи, між сторонами існують правовідносини, які виникли на підставі договору оренди №01-04-18 від 01.04.2018, який оспорюється позивачем.
Відповідно до статті 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з положеннями частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним (пункт 2 частини другої зазначеної статті). 
Вказані норми матеріального права визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Приписами процесуального права також визначено (стаття 4 Господарського процесуального кодексу України), що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
З огляду на вказані положення статті 4 Господарського процесуального кодексу України і статей 15, 16 Цивільного кодексу України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення.
Задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) цього права відповідачами з урахуванням належно обраного способу судового захисту.
Позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.
Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16, від 24.12.2019 у справі №902/377/19).
Відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 Цивільного кодексу України).
Отже, відповідно до статей  16,  203, 215 Цивільного кодексу України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.
Таке розуміння визнання оспорюваного правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. 
Вирішуючи спори про визнання договорів недійсними, суди повинні встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання їх недійсними та настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту договору вимогам закону, моральним засадам суспільства, правоздатність сторін договору, в чому конкретно полягає неправомірність та інші обставини, що є істотними для правильного вирішення спору. Зміст правочину становлять права та обов`язки, про набуття, зміну та припинення яких домовилися учасники правочину, а також особи, визначені сторонами учасниками такого правочину. 
Отже, звертаючись з позовом про визнання недійсним договору оренди, позивач згідно з вимогами статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України повинен довести наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення.
Виходячи з наведених норм, при розгляді позову про визнання недійсним оспорюваного правочину судом повинно вирішуватися питання про спростування презумпції правомірності правочину та має бути встановлено не лише наявність підстав, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним, але й чи було порушене цивільне право або інтерес особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право (інтерес) порушене та в чому полягає порушення (Постанова КГС ВС від 09 лютого 2022 року у справі №910/6640/21).
Так, суд апеляційної інстанції зауважує, що позивачем наведено різні підстави, з якими ТОВ "Науково-дослідний інститут "Укрекопроект" пов`язує недійсність договору оренди приміщення №01-04-18 від 01.04.2018, кожну з  яких необхідно оцінити окремо.
При цьому, колегія суддів зауважує на відсутність підстав для оцінки дійсності договору оренди внаслідок ухилення від оподаткування, про що зазначено у відповіді на відзив, оскільки позивачем не збільшено та не доповнено підстави позовних вимог.
Отже, з приводу посилань позивача на відсутність обов`язкових реквізитів договору - печатки Орендаря, слід зазначити наступне.
Обставина відсутності печатки відповідача на Договорі не створює юридичних наслідків, оскільки починаючи з 20.07.2017 (набрання чинності Законом № 1982-VIII від 23.03.2017, яким, зокрема, внесено зміни до ст. 581 Господарського кодексу) суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатку, проте використання печатки не є обов`язковим.
При цьому, Акти здачі-приймання робіт (надання послуг) за період з листопада 2020 року по березень 2021 року, окрім підпису зі сторони відповідача, містять чіткий відбиток печатки Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний інститут "Укрекопроект".
Відповідно до статті 58-1 Господарського кодексу України, використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим. Виготовлення, продаж та/або придбання печаток здійснюється без одержання будь-яких документів дозвільного характеру.
Встановивши наявність відбитку печатки відповідача на спірних документах та, враховуючи, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, накладних, суди мають дослідити питання встановлення обставин, що печатка була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа (Постанови КГС ВС від 06.11.2018 у справі №910/6216/17, від 05.12.2018 у справі №915/878/16, від 03.02.2020 у справі №909/1073/17, від 18.08.2020 у справі №927/833/18).
З`ясування відповідних питань і оцінка пов`язаних з ними доказів має істотне значення для вирішення такого спору, оскільки це дозволило б з максимально можливим за даних обставин ступенем достовірності ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних господарських операцій.
З урахуванням приписів ст. 181 ГК України та ст. 207 ЦК України саме правочин (договір), а не підпис на документі скріплюється печаткою юридичної особи. Таким чином, наявність печатки на договорі оренди обладнання свідчить про наявність волевиявлення відповідача на його схвалення (Постанова КГС ВС від 23.07.2019 у справі №918/780/18).
Оскільки, позивач виконував умови договору оренди, підписував акти здачі-приймання наданих послуг, які долучено до матеріалів справи, проводив розрахунки, то посилання на недійсність договору за відсутності печатки суперечить ст. ст. 3, 6 ЦК України, засадам добросовісності та суперечить попереднім вчинкам юридичної особи.
Тому, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду, що доводи позивача у цій частині вимог є необґрунтованими.
Щодо підстав недійсності договору оренди внаслідок не визначення таких істотних умов, як об`єкт оренди (склад і вартість майна), судова колегія звертає увагу на наступні обставини.
Відповідно до частини першої статті 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ст. 180 ГК України, при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.
У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України (ст. 181 ГК України).
Таким чином, недосягнення сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору оренди може стати підставою для його оцінки як неукладеного, однак не призводить до визнання недійсним.
Позивачем помилково ототожнено критерії неукладеності договору з підставами його недійсності, котрі мають відмінну правову природу.
За усталеною практикою Верховного Суду неукладений договір не може визнаватися недійсним. ВП ВС зробила висновок, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним (Постанова ВП ВС від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц).
Водночас, не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону (пункт 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17).
Фактичне виконання сторонами спірного договору виключає кваліфікацію цього договору як неукладеного. Зазначена обставина також виключає можливість застосування до спірних правовідносин приписів частини восьмої статті 181 ГК України, за змістом якої визнання договору неукладеним (таким, що не відбувся) може мати місце на стадії укладення господарського договору, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних його умов (подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11.10.2018 зі справи №922/189/18).
З наданих сторонами доказів слідує виконання умов договору оренди, що підтверджується підписаними обома сторонами Актами здачі-приймання робіт (надання послуг) у березні-квітні 2021 року (т. 1 а.с. 79-84), інформацією АТ “Укрсиббанк” відносно руху по рахунку ТОВ НВП “Риф-К” з 01.01.2018 по 31.12.2021.
Отже, за наявності доказів виконання сторонами договору оренди, на переконання колегії суддів, сторонами погоджено усі істотні умови відповідного договору, питання конкретизації об`єкта оренди позивач міг з`ясувати на стадії укладення договору.
Тому, суд апеляційної інстанції вважає доводи позивача у цій частині вимог необґрунтованими.
Водночас, колегія суддів зауважує, що виконання договору оренди не впливає на можливість визнання його недійсним у судовому порядку.
Якщо предметом спору у справі є недійсність договору й такий договір визнається недійсним з моменту вчинення, укладення сторонами додаткової угоди про припинення такого договору та повернення майна не можуть розцінюватись як підстава для припинення провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета. 
Розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення до суду з позовом про визнання такого договору недійсним. Так само не перешкоджає поданню відповідного позову закінчення строку дії оспорюваного правочину до моменту подання позову.
З огляду на зазначене, у постанові від 27.11.2018 у справі №12-112гс18 ВП ВС дійшла висновку про необхідність відступити від висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладеного в постанові ВСУ від 23.12.2015 у справі №918/144/15, оскільки розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення в майбутньому з позовом про визнання такого договору недійсним.
Таким чином, обставини виконання оспорюваного договору не можуть обмежувати сторони у зверненні до суду з вимогами про визнання такого договору недійсним, оскільки оцінка даному факту надається судом на момент вчинення договору, а не на стадії його виконання.
Також, сторони можуть у процесі виконання узгодити істотні умови договору, що виключає його оцінку, як неукладеного, однак сторони власними діями не можуть змінити правову кваліфікацію договору на момент укладення або усунути невідповідність імперативним нормам законодавства. 
Тому, судом першої інстанції правомірно відхилено відповідні посилання відповідача з приводу неможливості визнання недійсним договору оренди внаслідок його виконання.
Разом з тим слід вказати, що згідно рішення Господарського суду Вінницької області від  03.02.2022 у справі № 908/2277/21, яке залишено в силі Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду та набрало законної сили 10.05.2022, підтверджено прострочення оплати з орендних платежів зі сторони ТОВ НДІ “Укрекопроект” в сумі 282 270 грн (т. 1 а.с. 101-118).
У мотивах винесеного рішення зазначено “заперечення відповідача, що позивач не є власником орендованого майна, не міг виступати Орендодавцем, укладати відповідний Договір та передавати приміщення в оренду спростовуються належністю позивачу на праві тимчасового безоплатного користування переданих відповідачу в оренду приміщень за Договором користування №1/12-18 від 01.12.2018, укладеним з власником таких приміщень - Компанією "Ukinvest development Limited" в особі директора П. Константіноу. 
Крім того, відповідач користувався орендованим приміщенням, що підтверджується актами приймання-передачі.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 зазначила, що преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення.
Як зазначено У Постанові Верховного Суду від 30.01.2020 у справі  № 2а-161/11, не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду.
Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин.
Преюдиційне значення можуть мати лише ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір.
Однак, до предмету судового розгляду по справі №908/2277/21 не входила оцінка дійсності договору оренди приміщення №01-04-18 від 01.04.2018, обсягу повноважень сторін згідно договору користування № 1/3-16 від 28 березня 2016 року, аналіз документів, на підставі яких виникло та зареєстровано право власності на нерухоме майно, яке передано в оренду згідно оспорюваного договору.
Враховуючи, що відповідні договори не є нікчемними, то їх оцінка як оспорюваних правочинів може надаватись в окремому судовому процесі, однак не при вирішенні  інших справ.
Тому, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для застосування ч. 4 ст. 75 ГПК України, оскільки висновки у справі №908/2277/21 зроблені у межах іншого предмету спору та на основі відмінних доказів, котрі містяться у матеріалах справи №902/314/22.
Разом з тим, в суді першої інстанції позивач посилався на ті обставини, що ТОВ “Науково-виробниче підприємство “Риф-К” не є власником об`єкта оренди, майно було незаконно передано відповідачу на підставі договору позички.
В силу ч.ч. 2, 3 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідачем не заперечувались обставини, що ТОВ “Науково-виробниче підприємство “Риф-К” не є власником об`єкта оренди, право володіння нерухомим майном перейшло до відповідача згідно договорів позички, котрі долучено до матеріалів справи.
Тому, на переконання колегії суддів необхідно оцінити обсяг повноважень (цивільної дієздатності) ТОВ “Науково-виробниче підприємство “Риф-К” на передачу майна в оренду третім особам на підставі Договору користування № 1/3-16 від 28 березня 2016 року, укладеного з Компанією “Ukinvest Development Limited”, який був чинним на момент підписання оспорюваного Договору оренди приміщення №01-04-18 від 01.04.2018.  
Відповідно до ст. 827 ЦК України, за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку.
Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними.
Згідно п. 2 ч. 2 ст. 833 ЦК України, користувач зобов`язаний: користуватися річчю особисто, якщо інше не встановлено договором.
Тобто, законодавцем закріплений загальний обов`язок Користувача щодо особистого використання предмета позички.
Також, сторони договору позички уповноважені відступити від цієї загальної засади користування майном, встановивши у договорі умови використання майна третіми особами.
Крім того, до договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу (ч. 3 ст. 827 ЦК України).
Отже, на правовідносини сторін договору позички поширюються загальні умови укладення та виконання договорів найму (оренди).
В силу ч. 2 ст. 761 ЦК України, наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму. 
Наймач зобов`язаний володіти та/або користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору (ч. 1 ст. 773 ЦК України).
Тобто, Користувач майна, який діє на основі договору позички, повинен бути уповноважений згідно такого договору на передачу речі у найм (оренду).
Дане твердження також узгоджується зі змістом ч. 1 ст. 774 ЦК України, згідно якого передання наймачем речі у володіння та користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом.
Застосовуючи ч. 1 ст. 774 ЦК України до відносин з користування майном (позички), суд зауважує, що передача Користувачем нерухомого майна у володіння та користування іншій особі можливе лише за згодою Позичкодавця.
Таким чином, положення п. 2 ч. 2 ст. 833 ЦК України, які регулюють договір позички узгоджуються з ч. 1 ст. 774 ЦК України, котра також застосовується до відносин позички на підставі ч. 3 ст. 837 ЦК України.
На основі системного тлумачення наведених норм законодавства судова колегія приходить до висновку, що за загальним правилом Користувач повинен використовувати об`єкт позички особисто.
Лише за умови отримання згоди Позичкодавця, зокрема шляхом делегування відповідного права умовами договору позички, має право передавати майно у користування третім особам.
При цьому, договір користування № 1/3-16 від 28 березня 2016 року, на який як підставу наявності повноважень передавати майно в оренду посилався відповідач, не містить пунктів, котрі безпосередньо уповноважували б Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Риф-К" передавати виробничі, складські та офісні приміщення, розташовані за адресою вул. Енгельса, 29 та вул. Енгельса, 33, м. Вінниця у користування третім особам.
Зазначення у тексті договору мети використання майна: “для ведення господарської діяльності” не передбачає видів такої господарської діяльності, відсутнє також посилання на норми ЦК України, котрі регулюють можливість передачі майна у володіння третім особам.
Разом з тим, волевиявлення Позичкодавця з приводу надання можливості використання майна не лише особисто Користувачем, а також третіми особами, повинно бути чітким та однозначним, не допускати прихованого змісту.
Доказів внесення змін до договору позички, письмового повідомлення Компанії Ukinvest Development Limited, як Позичкодавця, про передачу нерухомого майна в оренду  ТОВ "Науково-дослідний інститут "Укрекопроект" до матеріалів справи не надано.
Тому, досліджений договір позички, який надано відповідачем з метою підтвердження обсягу повноважень, не містить відступу від положень п. 2 ч. 2 ст. 833 ЦК України, яким право користування закріплено особисто за Користувачем.
Таким чином, на переконання колегії суддів, Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Риф-К" не мало достатнього обсягу дієздатності на укладення оспорюваного договору оренди приміщення №01-04-18 від 01.04.2018 року.
Укладення даного договору суперечило нормам ЦК України, а саме п. 2 ч. 2 ст. 833, у взаємозв`язку з ч. 2 ст. 761, ч. 1 ст. 773, ч. 1 ст. 774 ЦК України.
Отже, колегія суддів погоджується із місцевим господарським судом, що наведені обставини є самостійною підставою для визнання недійсним договору оренди приміщення №01-04-18 від 01.04.2018 відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України.
Щодо інших підстав позову, які зведено до недійсності оспорюваного договору внаслідок того, що відповідач не є власником нерухомого майна та не міг його передавати в оренду внаслідок реєстрації права власності за третьою особою.
Оцінка відповідної підстави позовних вимог пов`язана з аналізом наявних у справі доказів щодо належного власника нерухомого майна, яке розташовано за адресою вул. Енгельса, 29 та вул. Енгельса, 33, м. Вінниця.  
Частиною 1 статті 14 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ст. ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Крім того, суд враховує правові позиції Верховного Суду стосовно вірогідності доказів та стандарту доказування.
Зокрема, ст. 79 ГПК України викладено у новій редакції: поняття "Достатність доказів" змінено на "Вірогідність доказів", фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (Постанова ВС КГС від 11 вересня 2020 року справа № 910/16505/19).
На підтвердження права власності Компанії “Ukinvest Development Limited” на приміщення, які розташовані за адресою: м. Вінниця, вул. Енгельса, 33 та Енгельса, 29 до матеріалів справи надано свідоцтво № 662 про право власності на виробничі будівлі та споруди від 10.11.2005, загальною площею 30 594 кв.м. 
На підставі вказаного свідоцтва 16.11.2005 Компанії “Ukinvest Development Limited” було видане відповідне Реєстраційне посвідчення на об`єкти нерухомого майна, які належать юридичним особам. 
Згідно відповіді Вінницького міського бюро технічної інвентаризації № 1869 від 22.06.2010 виробничі будівлі у м. Вінниця по вулиці Енгельса, 33 зареєстровані за Компанією “Ukinvest Development Limited”.
Взамін свідоцтва про право власності № 662 від 10.11.2005 на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 29.11.2012 № 3008 Компанії “Ukinvest Development Limited” було видане свідоцтво про право власності САЕ № 726132 від 29.11.2012. 
У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності Компанії “Ukinvest Development Limited” на виробничі будівлі згідно свідоцтва про право власності САЕ № 726132 від 29.11.2012  було зареєстроване 28.02.2013  (т. 1 а.с. 93-100).
Рішенням Вінницької міської ради 2 сесії 7 скликання від 25.12.2015 № 71 “Про перейменування площ, вулиць, провулків, проїздів, тупиків в місті Вінниця”, яке знаходиться у загальному доступі, вулицю Енгельса перейменовано на вулицю Дубовецьку.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: вул. Дубовецька, буд. 33, м. Вінниця, станом на 01.12.2021 власником нежитлового приміщення, виробничих будівель та споруд загальною площею 30594 кв.м, що складається з цілісного майнового комплексу є Підприємство "Вінницький консервний завод".
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №287825604: об`єкт нерухомого майна по вул. Дубовецька, 33 в м. Вінниці складається з цілісного майнового комплексу “Вінницький консервний завод” нежитлових приміщень, виробничих будівель та споруд. 
Загальна площа об`єкту нерухомості складає 30 594,00 кв.м. Власником орендованого майна значиться Підприємство “Вінницький консервний завод” (код 31255205).
Право власності за Підприємством “Вінницький консервний завод” (код 31255205) зареєстровано 02.03.2018 (т. 1 а.с. 17, 18).
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за Компанією “Ukinvest Development Limited” зареєстровано, починаючи з 20.07.2010 року, право власності на 7/1000 комплексу, нежитлові будівлі та споруди за адресою нерухомого майна: Вінницька обл., м. Вінниця, вулиця Енгельса, будинок 29 / вулиця Енгельса, будинок 33, на підставі свідоцтва про право власності, САА 363785 від 12.01.2006 року, виданого Виконкомом Вінницької міської ради; починаюи з 06.08.2010 року – на 91/100, згідно свідоцтва про право власності №662 від 10.11.2005 року, виданого Виконкомом Вінницької міської ради.
Відповідні відомості не містять площі нерухомого майна, яке належить Компанії “Ukinvest Development Limited” (т. 2 а.с. 39-41).
Таким чином, у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься суперечлива інформація з приводу власника нерухомого майна: нежитлові будівлі та споруди за адресою нерухомого майна: Вінницька обл., м. Вінниця, вулиця Енгельса (Дубовецька), будинок 29 / вулиця Енгельса (Дубовецька), будинок 33. 
Законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не призводить. 
Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має (Постанова КГС ВС від 21.01.2021 у справі № 910/27779/14).
Системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. 
При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає (Постанова КГС ВС від 27.06.2018 у справі № 921/403/17-г/6).
З приводу юридичного статусу внесених до Державного реєстру прав на нерухоме майно відомостей, суду слід надавати оцінку змісту відображених у реєстрі відомостей, з урахуванням положень ст. ст. 73-80 ГПК України.
Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне.
Тобто, державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права.
Однак, державна реєстрація одночасно створює спростовувану презумпцію права власності особи на нерухоме майно, яка може бути підтверджена або спростована іншим учасником спірних правовідносин.
Суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна (Постанови Великої Палати Верховного Суду від 2 липня 2019 року у справі № 48/340, від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).
Слід зауважити, що відомості відносно Підприємства “Вінницький консервний завод”, як власника нерухомого майна, внесено до державного реєстру 02.03.2018, які були чинними на момент укладення оспорюваного Договору оренди 01.04.2018  і є актуальними  на даний час.
До справи долучено матеріали інвентаризаційної справи по об`єкту нерухомого майна: м. Вінниця, вулиця Енгельса (Дубовецька), будинок 29 (33).
Витребування відповідних документів здійснено на основі  ухвали суду першої інстанції від 15.09.2022, заперечень від учасників справи не надходило.
Зокрема, як зазначалося вище, при наявності різних відомостей у державному реєстрі, на підставі сформованого витягу, місцевим господарським судом з`ясовувались у представників сторін питання відносно права власності третіх осіб, пояснень та доказів з даного приводу сторонами не надано. 
Відповідно до ч. 4 ст. 74 ГПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.  
Враховуючи наявність у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно неоднозначних відомостей щодо власника нерухомого майна, яке передано в оренду, оскільки сторонами самостійно не надано суду первинних документів, які підтверджували підстави виникнення права власності на нерухоме майно у третіх осіб, за відсутності у оспорюваному договорі відомостей про власника майна, реквізитів (літер, номерів) приміщень, котрі передано в оренду, з огляду на відсутність у наданому відповідачем договорі позички повноважень на передачу майна у користування третім особам, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недобросовісне здійснення учасниками справи процесуальних обов`язків щодо подачі усіх доказів, котрі стосуються предмету спору.
Крім того, ухвалами Господарського суду Вінницької області від 11.10.2022  та від 04.11.2022 зобов`язано відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Риф-К" та Компанію “Ukinvest Development Limited”   надати інформацію та технічні документи, які ідентифікують об`єкти нерухомого майна, що розташовані за адресою: м. Вінниця, вул. Дубовецька (Енгельса) 29, 33 (вказати номери або назви літер будівель та споруд згідно матеріалів технічної інвентаризації), які було передано в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний інститут "Укрекопроект" згідно Договору №01-04-18 від 01.04.2018 .
Вимоги зазначених ухвал учасниками справи не виконано.
Згідно ч. 10 ст. 81 ГПК України, у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.
На основі наведених положень ГПК України, як судом першої, так і судом апеляційної інстанції досліджено матеріали інвентаризаційної справи, які надані органом технічної інвентаризації (т. 1 а.с. 174, 187-233).
Так, Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 18.09.2012 у справі №3/12/2011/5003, залишена без змін судом касаційної інстанції, визнано за Компанією "Ukinvest Development Limited" (Республіка Кіпр, м. Лімасол, вул. Хрисанту Мілона, 3) право власності на приміщення прибудови до котельної загальною площею 671,1 кв.м., літ. "1" загальною вартістю 156381,00 грн., за адресою: м. Вінниця, вул. Енгельса 29(33), а саме: перший поверх: № 11 торговий зал - 64,2кв.м.; № 12 кабінет - 34,1кв.м.; № 13 коридор - 13,1кв.м.; № 14 коридор - 8,2кв.м.; № 15 кладова - 4,7кв.м.; № 16 кладова - 11,7кв.м.; № 17 кладова - 4,7кв.м.; № 18 кабінет - 25,6кв.м.; № 19 коридор - 14,0кв.м.; № 20 кабінет - 11,3кв.м.; № 21 кабінет - 21,5кв.м.; № 22 коридор - 9,4кв.м.; № 23 сходова клітина - 15,5кв.м.; № 24 коридор - 13,3кв.м.; другий поверх: № 17 кабінет - 33,1кв.м.; № 23 кабінет -12,3кв.м.; № 24 кабінет - 10,8кв.м.; третій поверх: № 7 кабінет - 64,2кв.м.; № 8 кабінет - 10,4кв.м; № 9 кабінет - 21,0кв.м; № 10 кабінет - 35,6кв.м.; № 11 кабінет - 47,4 кв.м.; № 12 сходова клітина -15,5кв.м.; № 13 туалет -1,5кв.м.; № 14 туалет - 1,5кв.м.; № 15 коридор - 2,5кв.м.; № 16 умивальник - 2,7кв.м.; № 17 кабінет - 10,4кв.м.; № 18 кабінет - 10,5кв.м.; №19 кабінет - 23,1кв.м.; № 20 кабінет -23,0кв.м.; гаражі: № 25 - 15,1кв.м.; № 26 - 20,5кв.м.; № 27 - 29,3 кв.м.; № 28 - 29,4кв.м." (т. 1 а.с. 190-192, 220-222).
Таким чином, у судовому порядку підтверджено право власності Компанії "UKINVEST DEVELOPMENT LIMITED" на приміщення прибудови до котельної загальною площею 671,1 кв.м. у м. Вінниця по вул. Енгельса, 33, із загальної площі 30594,00 кв.м.
Однак, згідно Договору оренди приміщення №01-04-18 від 01.04.2018  та Додатків №05 від 27.06.2019; №02 від 01.07.2019  сторонами погоджено надання в оренду приміщень, розташованих за адресою: 21012, Україна, м. Вінниця, вул. Дубовецька, 33, загальною площею 680 кв.м. (185 + 370 + 125), що є більшим за відповідні розміри, які зазначені у судовому рішенні. 
Також, перелічені у Постанові Рівненського апеляційного господарського суду від 18.09.2012  у справі №3/12/2011/5003 приміщення не містять відповідних площ, розміром 185, 370 або 125 кв.м.
На основі наявних у справі матеріалів можна оцінити докази щодо набуття Компанією "UKINVEST DEVELOPMENT LIMITED" права власності на комплекс приміщень площею 30594,00 кв.м. згідно Свідоцтва про право власності САЕ № 726132 від 29.11.2012, виданого на підставі Рішення виконкому Вінницької міської ради від 29.11.2012 № 3008 Компанії “Ukinvest Development Limited” (т. 1 а.с. 16). 
З матеріалів інвентаризаційної справи встановлено перебування у провадженні  господарського суду Вінницької області справи № 10/52-05 про банкрутство Підприємства "Вінницький консервний завод" (т. 1 а.с. 230, 231). 
Питання щодо належного власника нерухомого майна у м. Вінниця по вулиці Енгельса (Дубовецька), будинок 29, 33 було предметом дослідження КГС ВС у межах справи № 10/52-05 про банкрутство Підприємства "Вінницький консервний завод", зокрема на предмет його належності Компанії "UKINVEST DEVELOPMENT LIMITED" (т. 2 а.с. 42-49).
Згідно ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Оскільки, учасниками справи №10/52-05 були Підприємство "Вінницький консервний завод" та Компанія "UKINVEST DEVELOPMENT LIMITED", предметом дослідження були докази набуття права власності на нерухоме майно, яке є об`єктом оспорюваного договору, тому місцевим господарським судом првомірно враховано висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, наведені у постанові від 31 березня 2021 року у справі №10/52-05.
Зокрема, 16.10.2000 Вінницьке ООБТІ видало РВ ФДМ по Вінницькій області довідку-характеристику ВАТ "Вінницький консервний завод" № 6428 будинковолодіння № 29(33) по вул. Енгельса, м. Вінниця, де в п. 2 "будівлі і споруди" вказано за літ. 1 адмінбудинок площею 2352,0кв.м., літ. 19 насосна № 2 площею 53,6кв.м., літ. 51 пральня площею 58,4кв.м. та інші споруди, а в п. 2 "По заяві власника відчужується" зазначено: частина літ№1 (цокольний поверх приміщення з №1-1 по №1-21; приміщення 1 поверху з №2-3 по №2-10, з №2-29 по №2-44; приміщення 2 поверху з №3-1 по №3-16, з №3-18 по №3-22; з №3-25 по №3-41; приміщення 3 поверху з №4-1 по №4-6, №21, №22 загальною площею 1679,9кв.м., літера №2,4,5,6,7,9,10 та інш. Загально площею 30594,90кв.м. та балансовою вартістю 5168320 грн, які згідно з проведеним розрахунком становлять реальну ідеальну частку.
17.10.2000 на засіданні ліквідаційної комісії ВАТ "Вінницький консервний завод" було встановлено, що на ім`я голови ліквідаційної комісії надійшла лише одна заява від компанії "Ukinvest Development Limited", Республіка Кіпр та застава його заявника в сумі 38470,45евро на валютний рахунок ліквідаційної комісії, а тому вирішили уповноважити голову ліквідаційної комісії на укладання договору купівлі-продажу ЦМК за ціною не нижче 1800000грн, про що зазначено в протоколі.
19.10.2000 ліквідаційна комісія ВАТ "Вінницький консервний завод" уклала з компанією "Ukinvest Development Limited", Республіка Кіпр договір купівлі продажу цілісного майнового комплексу ВАТ "Вінницький консервний завод", розташованого в м. Вінниця, по вул. Енгельса,33 та вул. Чехова, б/н. В п. 1.1. договору визначено, що продавець зобов`язується передати у власність покупцю цілісний майновий комплекс "Вінницький консервний завод", згідно акту інвентаризації на 01.10.2000, який знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Енгельса, 33, на земельній ділянці 82167,45 кв.м згідно акту землекористування та пристанційний майданчик, який знаходиться по вул. Чехова, б/н на земельній ділянці площею 15000кв.м разом. Перелік об`єктів цілісного майнового комплексу, який продавець зобов`язується передати покупцю підтверджується довідкою-характеристикою Вінницького БТІ № 6428 від 16.10.2000 та Реєстраційним свідоцтвом Вінницького БТІ від 18.05.1999, які є невід`ємною частиною цього договору.
Після укладання договору купівлі продажу цілісного майнового комплексу ВАТ "Вінницький консервний завод", ліквідаційна комісія ВАТ "Вінницький консервний завод" та компанія "Ukinvest Development Limited" уклали 10.12.2000, 20.12.2000 та 14.01.2001 додаткові угоди.
Рішенням господарського суду Вінницької області від 12.02.2008 по справі № 5/64-08 додаткові угоди від 20.12.2000 та 14.01.2001 визнані недійсними. Рішення в цей частині залишено без змін постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 28.07.2008.
Водночас, договір купівлі продажу цілісного майнового комплексу ВАТ "Вінницький консервний завод", розташованого в м. Вінниця, по вул.Енгельса,33 та вул. Чехова, б/н недійсним не визнавався, що підтверджує набуття у 2000 році Компанією "Ukinvest Development Limited", Республіка Кіпр права власності не нерухоме майно.
21.11.2000 наказом реєстраційної палати Вінницької міської Ради № 693 було зареєстровано Підприємство "Вінницький консервний завод" засноване на повній власності кіпрської компанії "Ukinvest Development Limited". В п. 2.1 Статуту підприємства "Вінницький консервний завод" зазначено, що засновник є власником підприємства. Засновником та власником підприємства є компанія "Ukinvest Development Limited". В ст. 8 даного Статуту визначено, що джерелом формування майна підприємства є: засоби та майно передане підприємству власником в повне господарське відання.
04.10.2001 року компанія "Ukinvest Development Limited" звернулася до Вінницького ВОБТІ з листом №1/4-10-01 про реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна, розташованого в м. Вінниці по вул. Енгельса, 33 та вул. Чехова б/н.
11.10.2001 Вінницьким ООБТІ оформлено компанії "Ukinvest Development Limited" право власності на об`єкти нерухомого майна, які належать юридичним особам, а саме: реальна частка яких складається з виробничих будівель загальною площею 30594,0 кв.м, в тому числі частина літ.№1 площею 1679,9кв.м., про що видано реєстраційне посвідчення.
15.01.2001 компанія "Ukinvest Development Limited" в особі її представника Шевченка Ю.А. та підприємство "Вінницький консервний завод" склали акт прийому-передачі цілісного майнового комплексу ВАТ "Вінницький консервний завод" (том.24 а.с.132 зворотна сторона аркушу), придбаного компанією згідно умов договору купівлі-продажу від 19.10.2000 та прийнятого нею від ліквідаційної комісії ВАТ "Вінницький консервний завод" згідно акту приймання-передачі цілісного майнового комплексу 15.01.2001. Також, у даному акті зазначено, що компанія "Ukinvest Development Limited" передає підприємству "Вінницький консервний завод" дане майно як майнову інвестицію для формування Статутного фонду підприємства за ціною вказаною в договорі купівлі-продажу від 19.10.2000.
Акт приймання передачі цілісного майнового комплексу скріплено підписами і печатками уповноважених представників юридичних осіб (т. 1 а.с. 200-205).
Тобто, підписаний Компанією "Ukinvest Development Limited" акт свідчить про волевиявлення юридичної особи передати цілісний майновий комплекс Вінницького консервного заводу у власність (до статутного фонду) Підприємства “Вінницький консервний завод”.
Тому, з моменту підписання акту прийому - передачі майна, Підприємство “Вінницький консервний завод” набуло право власності на зазначений об`єкт нерухомого майна.
25.10.2001 виконавчим комітетом Вінницької міської Ради прийнято рішення № 1881 про оформлення права власності підприємству "Вінницький консервний завод" на виробничі будівлі загальною площею 30594,0 кв.м. у тому числі частина літ.№1 площею 1679,9 кв.м., про що видано свідоцтво про право власності № 106 та реєстраційне посвідчення від 30.10.2001.
29.10.2001 Вінницьке ООБТІ видано Підприємству "Вінницький консервний завод" довідку-характеристику Вінницького консервного заводу заснованого на повній власності кіпрської компанії "Ukinvest Development Limited" на будинковолодіння № 29(33) по вул. Енгельса, м. Вінниця, де в п.2 "будівлі і споруди" вказано за літ.1 адмінбудинок площею 2352,0 кв.м., літ.19 будівля насосної площею 53,6 кв.м., літ.51 пральня площею 58,4 кв.м., літ.11 туалет та інші споруди.
Таким чином, у сукупності, взаємні дії сторін з передачі майна у власність, оформлення такого права шляхом прийняття адміністративним органом рішення про реєстрацію права власності підтверджують, що виникнення у Підприємства “Вінницький консервний завод” права власності на цілісний майновий комплекс, розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Енгельса, 29 (33) ґрунтується на нормативно визначених підставах (ст.ст.4, 41,128 ЦК УРСР).
14.04.2005 Виконавчим комітетом Вінницької міської Ради прийнято рішення № 691 "Про часткові зміни в рішенні виконкому міської ради від 25.10.2001 № 1881, а саме пункту 1 виклавши його в наступній редакції: "Оформити право власності міжнародних організацій і юридичних осіб інших держав компанії "Ukinvest Development Limited" на виробничі будівлі та споруди по вул.Енгельса, 33, що складаються з приміщень загальною площею 30594,0кв.м в тому числі частина літ.№1 площею 1679,9кв.м. Будівлі знаходяться в повному господарському віданні підприємства "Вінницький консервний завод", заснованого на повній власності кіпрської компанії "Ukinvest Development Limited". На підставі даного рішення видано свідоцтво про право власності № 440.
25.04.2005 Вінницьким ООБТІ зареєстровано за компанією "Ukinvest Development Limited" будівлі, що знаходяться в повному господарському віданні підприємства "Вінницький консервний завод" заснованого на повній власності кіпрської компанії "Ukinvest Development Limited" на праві власності міжнародних організацій і юридичних осіб інших держав за адресою вул. Енгельса, 33, який складається з виробничих будівель загальною площею 30594,0кв.м в тому числі частина літ. №1 площею 1679,9кв.м., про що видано реєстраційне посвідчення.
28.09.2005 виконавчим комітетом Вінницької міської Ради прийнято рішення № 2196 "Про часткові зміни в рішенні виконкому міської ради від 14.04.05 року № 691, а саме пункту 1 виклавши його в наступній редакції: Оформити право власності міжнародних організацій і юридичних осіб інших держав компанії "Ukinvest Development Limited" на виробничі будівлі та споруди по вул. Єнгельса,33, що складаються з приміщень загальною площею 30594,0кв.м в тому числі частина літ.№1 площею 1679,9кв.м., та видано свідоцтво про право власності №440.
28.09.2005 на підставі вищезазначеного рішення, компанії "Ukinvest Development Limited" видано свідоцтво №662 про право власності на виробничі будівлі та споруди по вул. Єнгельса,33, що складаються з приміщень загальною площею 30 594,00 кв.м, в тому числі частина літ. №1 площею 1679,9кв.м.
16.11.2005 Вінницьким ООБТІ зареєстровано за компанією "Ukinvest Development Limited" на праві власності міжнародних організацій і юридичних осіб інших держав виробничі будівлі та споруди за адресою вул. Енгельса, 33, який складається з приміщень: виробничих будівель загальною площею 30 594,0кв.,  в тому числі частина літ.№1 площею 1679,9кв.м., про що видано реєстраційне посвідчення.
Також, 12.01.2006 Виконавчим комітетом Вінницької міської ради прийнято рішення про оформлення за Компанією "Ukinvest Development Limited" права власності на будівлю контори загальною площею 226,7 кв.м., яка розташована за адресою: м. Вінниця, вул. Енгельса, 33.
Таким чином, право власності на цілісний майновий комплекс Вінницького консервного заводу загальною площею: 30594,00 кв.м. зареєстровано за Компанією "Ukinvest Development Limited" на підставі трьох рішень Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 14.04.2005, 28.09.2005 та 12.01.2006, видано відповідні свідоцтва про право власності та реєстраційні посвідчення.
На підставі зазначених рішень органу місцевого самоврядування внесено записи про право власності Компанії "Ukinvest Development Limited" до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно.
Незважаючи на винесення Виконавчим комітетом Вінницької міської Ради відповідних рішень, матеріали справи не містять жодних документів, які підтверджували б вчинення власником майна - Підприємством “Вінницький консервний завод” юридичних дій з передачі цілісного майнового комплексу у власність Компанії "Ukinvest Development Limited".
Також, вчинені сторонами дії щодо передачі майна у власність Підприємства “Вінницький консервний завод”, підписаний акт прийому-передачі цілісного майнового комплексу ВАТ "Вінницький консервний завод" від 15.01.2001 в судовому порядку не спростовувались, недійсними не визнавались.
Зміна або розірвання правочину з передачі у власність Підприємства “Вінницький консервний завод” цілісного майнового комплексу могло бути здійснено виключно за згодою обох сторін.
Як наслідок, Прокурором м. Вінниця винесено протест прокурора від 05.03.2008 №223-вих-08 щодо скасування рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 12.01.2006 №14 “про оформлення права власності на будівлю контори по вул. Енгельса, 33”; а також протести щодо скасування Рішень Виконавчого комітету Вінницької міської ради №691 від 14.04.2005 та №2196 від 28.09.2005 (т. 1 а.с. 195).
Виконавчим комітетом Вінницької міської ради задоволено протести прокурора, винесено:
- Рішення №465 від 27.02.2008 року про скасування Рішень Виконавчого комітету Вінницької міської ради №691 від 14.04.2005 та №2196 від 28.09.2005, згідно яких зареєстровано право власності на об`єкти нерухомого майна за Компанією "Ukinvest Development Limited";
- Рішення від 27.03.2008  №728 “Про розгляд протесту прокурора від 05.03.2008  №223-вих-08 щодо скасування рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 12.01.2006 №14 “Про оформлення права власності на будівлю контори по вул. Енгельса,33” (том. 1 а.с. 193, 196);
Відповідно до ст. 21 Закону України “Про прокуратуру” (в редакції чинній на момент внесення протестів та прийняття рішень виконавчого комітету), протест на акт, що суперечить закону, приноситься прокурором, його заступником до органу, який його видав, або до вищестоящого органу.
Протест прокурора зупиняє дію опротестованого акта і підлягає обов`язковому розгляду відповідним органом або посадовою особою у десятиденний строк після його надходження. Про наслідки розгляду протесту в цей же строк повідомляється прокурору.
Отже, з моменту внесення прокурором відповідних протестів зупинено дію рішення виконавчого комітету на підставі яких оформлено право власності Компанії "UKINVEST DEVELOPMENT LIMITED".
Таким чином, органом місцевого самоврядування правомірно, з дотримання чинної на той час нормативної процедури скасовано рішення, які були правовою підставою для оформлення права власності на майновий комплекс Вінницького консервного заводу.
Компанія "UKINVEST DEVELOPMENT LIMITED" звернулася в суд з адміністративним позовом до виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання недійсним та скасування рішення від 27.03.2008 №728 “Про розгляд протесту прокурора від 05.03.2008 №223-вих-08 щодо скасування рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 12.01.2006 №14 “про оформлення права власності на будівлю контори по вул. Енгельса, 33”.
Постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 11.07.2012 адміністративний позов Компанії "UKINVEST DEVELOPMENT LIMITED" задоволено повністю, рішення відповідача від 27.03.2008 №728 скасовано.
Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 10.10.2012 по справі №212/8882/2012 вказане рішення залишено в силі.
Отже, у судовому порядку скасовано лише одне з рішень виконавчого комітету, якими кіпрську компанію позбавлено права власності на нерухоме майно.
Крім того, Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 18.09.2012  у справі №3/12/2011/5003, залишена без змін судом касаційної інстанції, визнано за Компанією "Ukinvest Development Limited" (Республіка Кіпр, м. Лімасол, вул. Хрисанту Мілона, 3) право власності на приміщення прибудови до котельної загальною площею 671,1кв.м., літ. "1" загальною вартістю 156381,00 грн., за адресою: м. Вінниця, вул. Енгельса 29(33), а саме: перший поверх: № 11 торговий зал - 64,2кв.м.; № 12 кабінет - 34,1кв.м.; № 13 коридор - 13,1кв.м.; № 14 коридор - 8,2кв.м.; № 15 кладова - 4,7кв.м.; № 16 кладова - 11,7кв.м.; № 17 кладова - 4,7кв.м.; № 18 кабінет - 25,6кв.м.; № 19 коридор - 14,0кв.м.; № 20 кабінет - 11,3кв.м.; № 21 кабінет - 21,5кв.м.; № 22 коридор - 9,4кв.м.; № 23 сходова клітина - 15,5кв.м.; № 24 коридор - 13,3кв.м.; другий поверх: № 17 кабінет - 33,1кв.м.; № 23 кабінет -12,3кв.м.; № 24 кабінет - 10,8кв.м.; третій поверх: № 7 кабінет - 64,2кв.м.; № 8 кабінет - 10,4кв.м; № 9 кабінет - 21,0кв.м; № 10 кабінет - 35,6кв.м.; № 11 кабінет - 47,4 кв.м.; № 12 сходова клітина -15,5кв.м.; № 13 туалет -1,5кв.м.; № 14 туалет - 1,5кв.м.; № 15 коридор - 2,5кв.м.; № 16 умивальник - 2,7кв.м.; № 17 кабінет - 10,4кв.м.; № 18 кабінет - 10,5кв.м.; №19 кабінет - 23,1кв.м.; № 20 кабінет -23,0кв.м.; гаражі: № 25 - 15,1кв.м.; № 26 - 20,5кв.м.; № 27 - 29,3 кв.м.; № 28 - 29,4кв.м.".
Таким чином, судовими установами поновлено право власності Компанії "UKINVEST DEVELOPMENT LIMITED" на будівлю контори площею 226,7 кв.м.; та приміщення прибудови до котельної загальною площею 671,1 кв.м. у м. Вінниця по вул. Енгельса, 33 із загальної площі 30 594,00 кв.м.
Саме на підставі вказаних судових рішень Компанії "UKINVEST DEVELOPMENT LIMITED" видано свідоцтво про право власності на 988/1000 комплексу, розташованого у м. Вінниця, вул. Енгельса, 29.
Однак, винесене на підставі протесту прокурора Рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради №465 від 27.02.2008 року, яким скасовано відповідне рішення про оформлення права власності за Компанією "Ukinvest Development Limited", не оспорено, незаконними не визнано.
Також, Рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 25 жовтня 2001 року №1881 про оформлення права власності підприємству “Вінницький консервний завод”, та свідоцтво №106 від 25 жовтня 2001 року на виробничі будівлі та споруди, розташовані за вказаною адресою, виданого підприємству “Вінницький консервний завод”, які складаються з виробничих будівель загальною площею 30594 кв.м. є чинним на даний час, в установленому порядку не скасовано, незаконним або нечинним не визнано.
Посилання Компанії на свідоцтво про право власності на виробничі будівлі та споруди від 20.04.2005 №440, як на доказ, що засвідчує право власності Компанії на ЦМК є необґрунтованим так як таке свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 14.04.2005 №691, взамін свідоцтва про право власності №106 від 25.10.2001, та як зазначалося вище на підставі протестів прокурора рішенням виконкому Вінницької міської ради №465 від 27.02.2008 рішення виконкому Вінницької міської ради від 14.04.2005 №691 було скасовано.
У вересні 2010 року Компанія "Ukinvest Development Limited" звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання нечинним та скасування рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 25 жовтня 2001 року №1881 про оформлення права власності підприємству “Вінницький консервний завод”, заснованого на повній власності Кіпрської компанії "Ukinvest Development Limited" по вул. Енгельса, 33 в м. Вінниці та скасування свідоцтва №106 від 25 жовтня 2001 року про право власності на виробничі будівлі та споруди, розташовані за вказаною адресою, виданого підприємству “Вінницький консервний завод”, заснованому на повній власності Кіпрської компанії "Ukinvest Development Limited" на праві міжнародних організацій і юридичних осіб інших держав, які складаються з виробничих будівель загальною площею 30594 кв.м.
Постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 23 вересня 2010 року позов задоволено.
Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2011 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та скасування свідоцтва на право власності скасовано із закриттям провадження у справі в цій частині.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.08.2013 року у справі №К/9991/46778/11, постанову Ленінського районного суду м. Вінниці від 23 вересня 2010 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2011 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Тобто, в період з 31 травня 2011 року по 01 серпня 2013 року Рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради   від 25 жовтня 2001 року №1881 про оформлення права власності підприємству “Вінницький консервний завод” було скасовано.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.08.2013 по справі №127/19213/13-а, залишено без розгляду позовну заяву “Ukinvest Development Limited” Республіка Кіпр, третя особа підприємство “Вінницький консервний завод”, до Виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання нечинним та скасування рішення, скасування свідоцтва про право власності.
Компанією "Ukinvest Development Limited" пред`явлено позов про скасування Рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 25 жовтня 2001 року №1881 в порядку адміністративного судочинства.
Ухвалою Вінницького міського суду м. Вінниця від 27 серпня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року позовну заяву Компанії "Ukinvest Development Limited" залишено без розгляду.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.10.2013 (справа №К/800/52590/13) відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Компанії "Ukinvest Development Limited" на постанову Вінницького міського суду м. Вінниця від 27 серпня 2013 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року у адміністративній справі за позовом Компанії "Ukinvest Development Limited" до Виконавчого комітету Вінницької міської ради, третя особа: Підприємство "Вінницький консервний завод" про визнання нечинним та скасування рішення.
Остаточне судове рішення про скасування Рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 25 жовтня 2001 року №1881 про оформлення права власності на цілісний майновий комплекс підприємству “Вінницький консервний завод” - відсутнє.
Відомості про таке право власності внесено у період чинності рішень органу місцевого самоврядування про оформлення права власності на компанію, які в подальшому скасовані на підставі протесту прокурора, а також згідно Ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2011 року, яка в серпні 2013 року скасована судом касаційної інстанції.
Таким чином, правові підстави для реєстрації права власності на майно за Компанією "Ukinvest Development Limited" втратили свою чинність, наявний у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запис не ґрунтується на актах цивільного законодавства або рішеннях компетентних органів, котрі наділені повноваженнями для передачі об`єктів у власність.
Дійсно, Рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської ради №3008 від 29.11.2012 видано Компанії "Ukinvest Development Limited" свідоцтво про право власності на 988/1000 комплексу, розташованого за адресою нерухомого майна в м. Вінниця вул. Енгельса, 29 (раніше вул. Енгельса, 33).
Отже, дане свідоцтво видано у зв`язку зі зміною адреси об`єкту нерухомості, тобто не є самостійною підставою для виникнення права власності в розумінні   ст.11 ЦК України     підстав виникнення права власності.
У даному свідоцтві зазначено, що воно видане взамін свідоцтва про право власності №662 від 10.11.2005, виданого на підставі Рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради №2196 від 28.09.2005.
Однак, як зазначено вище Рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської ради №465 від 27.02.2008 року, яке незаконним не визнавалося, скасовано  Рішення №2196 від 28.09.2005.
Свідоцтво від 29.11.2012  про право власності на 988/1000 комплексу, розташованого за адресою нерухомого майна на м. Вінниця вул. Енгельса, 29 (раніше вул. Енгельса, 33), видано взамін свідоцтва, виданого на підставі скасованого рішення органу місцевого самоврядування.
Таким чином, видане органом місцевого самоврядування свідоцтво про право власності від 29.11.2012 року не має для суду правового значення, оскільки видане без урахування юридичного факту скасування Рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради №2196 від 28.09.2005.
При переході права власності на майно до Підприємства “Вінницький консервний завод” сторонами чітко визначено предмет правовідносин (передача до статутного фонду), зазначено відомості по об`єкт (цілісний майновий комплекс), засвідчено факт передачі майна набувачеві, тобто досягнуто згоди відносно всіх істотних умов правочину.
Положеннями чинного законодавства на момент передачі у власність Підприємства “Вінницький консервний завод” цілісного майнового комплексу передбачалося внесення відомостей про реєстрацію права власності виключно виконавчим комітетом органу місцевого самоврядування, яке здійснювалось без застосування електронного реєстру.
Отже, Рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради  від 25 жовтня 2001 року №1881 про оформлення права власності Підприємству “Вінницький консервний завод” є самостійною та достатньою підставою виникнення права власності на майно у Підприємства “Вінницький консервний завод”.
За наведеного вище, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду не вважав помилковим внесення 02.03.2018 об`єкта нерухомості за реєстраційним номером №1500848405101 до Державного реєстру прав на нерухоме майно, яким зареєстровано право власності за Підприємством "Вінницький консервний завод".
Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 18.09.2012 у справі №3/12/2011/5003 лише встановлено, що Компанія "Ukinvest Development Limited" набула право власності на спірне майно за договором купівлі-продажу від 19.10.2000 правомірно, проте не встановлено судом обставин щодо подальшого розпоряджання компанією таким майном та чи є Компанія "Ukinvest Development Limited" власником спірного ЦМК на момент винесення такого рішення.
Отже, за матеріалами справи №10/52-05 спростовано презумпцію правомірного набуття Компанією "UKINVEST DEVELOPMENT LIMITED" права власності на приміщення, розташовані за адресою: 21012, Україна, м. Вінниця, вул. Дубовецька, 33, площа яких співпадала б з розмірами приміщень, котрі були предметом оренди згідно оспорюваного договору.
З огляду на описані висновки та встановлені обставини, судом апеляційної інстанції враховано при вирішенні даної справи фактичні обставини, які були предметом розгляду та дослідження у справі №10/52-05 (т. 2 а.с. 42-49).
Врахувавши наведені висновки суд констатує, що дійсним власником нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Вінниця, вул. Дубовецька (Енгельса), 33 було Підприємство “Вінницький консервний завод”, а не Компанія “Ukinvest Development Limited”.
Разом з тим, доводи скаржника з долученням відповідних нових доказів на спростування висновків викладених у справі Верховним Судом у справі №10/52-05 щодо  того, що власником нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Вінниця, вул. Дубовецька (Енгельса), 33 було Підприємство “Вінницький консервний завод” не беруться судовою колегією до уваги, оскільки, як зазначалося вище, такі докази не були прийняті до уваги у зв`язку із неповажністю причин пропуску їх подання.
Наявні у справі докази щодо площі нерухомого майна, яке належало Компанії “Ukinvest Development Limited”, не дозволяють зробити висновок про наявність достатнього обсягу повноважень на передачу прав ТОВ “Науково-виробниче підприємство "Риф-К"” укладати Договір оренди приміщення №01-04-18 від 01.04.2018.
Відповідно до ст. 761 ЦК України, право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.
Тому, за дослідженими судом доказами, Договір користування майном № 1/3-16 від 28 березня 2016 року укладений від імені Позичкодавця особою, котра не була власником відповідного нерухомого майна.
Відтак, відповідний договір не є належним доказом на підтвердження обсягу повноважень та дієздатності Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Риф-К", як Орендодавця за Договором оренди приміщення №01-04-18 від 01.04.2018.
За наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Риф-К" не мало достатнього обсягу дієздатності на укладення оспорюваного Договору оренди приміщення №01-04-18 від 01.04.2018.
Укладення даного договору оренди суперечило ст. 761 ЦК України.
Наведені обставини є підставою для визнання договору оренди приміщення №01-04-18 від 01.04.2018 недійсним відповідно до ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України.
Встановивши підстави недійсності оспорюваного договору оренди, суд констатує, що необхідність захисту порушених прав позивача полягає не лише у юридичному визнанні у судовому рішення факту недійсності договору, а також спрямована на захист його майнових інтересів.
Судовому захисту підлягає не лише порушене право, але й майновий інтерес (Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі №18-рп/2004).
Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки, від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав (такий висновок міститься у пункті 53 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20, у постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі № 6-605цс16).
Судом встановлено, що в силу п. 3.2. Договору оренди №01-04-18 від 01.04.2018 останній діє до 31.03.2023, що створює зобов`язання позивача зі сплати орендних платежів.
Крім того, виконанню зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний інститут "Укрекопроект" підлягає Рішення Господарського суду Вінницької області від 03.02.2022 року у справі №908/2277/21, яким стягнуто з позивача 282  270,00 грн - основного боргу; 2 844 грн - 3% річних; 10 572,19 грн - інфляційних втрат; 12 013,64 грн - пені та 4 615,49 грн - витрат на сплату судового збору.
Тому, чинність оспорюваного договору покладає на позивача майнові зобов`язання, визнання даного договору недійсним унеможливить порушення майнових прав позивача після набрання рішення у даній справі законної сили.
На основі викладеного, судова колегія вважає порушеними майнові права позивача (товариства) та необхідність їх судового захисту.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що позивач має право на укладення договору оренди нежитлового приміщення з належним власником чи користувачем для сплати йому орендних платежів.
Крім того, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст.ст. 256, 261, 267 ЦК України, постанови Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 57/314-6/526-2012, загальнодоступних відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно реєстрації права власності на приміщення, розташовані у м. Вінниці по вул. Дубовецькій, 33 за Підприємством “Вінницький консервний завод”, починаючи з 02.03.2018 погоджується із висновком суду першої інстанції, що при укладанні договору позивач мав можливість проявити достатню обачність та витребувати у контрагента необхідні відомості щодо власника нерухомого майна, обсягу повноважень Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Риф-К"  на підписання Договору оренди приміщення №01-04-18 від 01.04.2018, а тому, міг дізнатися про порушення своїх прав з дати укладення договору 01.04.2018. Таким чином, трирічний строк позовної давності спливав 02.04.2021.
Разом з тим, колегія суддів враховує, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 “Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19”, умов Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)” № 540-IX, яким внесено зміни до ЦК України, перебіг строків позовної давності продовжено на строк дії карантину, отже на момент набрання чинності Закон України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)” № 540-IX від 30.03.2020  термін позовної давності за вимогами про визнання недійсним Договору оренди приміщення №01-04-18 від 01.04.2018 не сплинув. Тому, позивачем при зверненні до суду 12.05.2022 пред`явлено позов у межах строків позовної давності, визначених законом, відповідно доводи відповідача про застосування строків позовної давності, як підставу для відмови у задоволенні обґрунтованих вимог підлягають відхиленню.
Крім того, щодо посилання скаржника на порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо того, що у судовому засіданні від 07.09.2022 суд за власною ініціативою, за відсутності в ГПК України положень які б дозволяли такі дії, повернувся зі стадії розгляду справи по суті до стадії підготовчого провадження та за власною ініціативою витребував докази подальшими ухвалами, колегія суддів зауважує таке.
Так, прослухавши технічний запис судового засідання від 16.08.2022 та від 07.09.2022 колегія суддів встановила, що вони відповідають протоколам судового засідання. Дійсно 16.08.2022 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду справи по суті на 07.09.2022.
Разом з тим, як убачається із звукозапису судового  засідання від 07.09.2022 у судовому засіданні від 07.09.2022 суд першої інстанції не приступив до розгляду справи по суті, у зв`язку із необхідністю з`ясування обставин по справі та витребування доказів і продовжив розгляд справи в підготовчому провадженні. Крім того, судом першої інстанції ухвалою від 04.11.2022  виправлено описки в ухвалах  суду  від  15.09.2022, від 29.09.2022 та від 11.10.2022  у даній справі, у зв`язку із встановленням, що при їх написанні допущено описки.  А тому судова колегія  не вбачає порушення норм процесуального права. Таким чином доводи скаржника про те, що матеріали інвентаризаційної справи витребуваної у КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» є недопустимим доказом відповідно до ч. 2 ст. 77 ГПК України, оскільки такий доказ було одержано з порушенням порядку отримання доказів, визначеним ГПК України, тобто з порушенням закону спростовуються наведеними вище  висновками суду апеляційної інстанції. 
За наведеного, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позову повністю.
Враховуючи викладене, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими судом обставинами справи.
Отже, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Вінницької області від 14.12.22 у справі №902/314/22  прийняте з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.
Крім того, у зв`язку із відмовою в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати визначені ст. 129 ГПК України, залишаються за скаржником.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд 
                                  
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Риф-К" на рішення Господарського суду Вінницької області від 14.12.22 у справі № 902/314/22 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Вінницької області від 14.12.22 у справі № 902/314/22  залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку, встановленому ст. ст. 287-291 ГПК України.
4.  Справу №902/314/22 повернути до Господарського суду Вінницької  області.

Повний текст постанови складений "16" березня 2023 р.

Головуючий  суддя                                                                      Миханюк М.В. 

Суддя                                                                                              Савченко Г.І.  

Суддя                                                                                              Саврій В.А.