ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" січня 2023 р.           Справа№ 910/21796/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Корсака В.А.
суддів:            Євсікова О.О. 
          Алданової  С.О. 
 
за участю секретаря судового засідання: Заборовської А.О.,
за участю представників учасників справи:
від позивача: Ніколова В.М.
від відповідача: Шерстобитова Д.С.
від третьої особи: не з`явився 
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк»
на рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2022, повний текст складено 04.11.2022
у справі № 910/21796/21(суддя Босий В.П.)
за позовом Міністерства оборони України
до Приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк»
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Тех Системс»
про стягнення 49 275,00 грн

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог. 

Міністерство оборони України звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк» про стягнення за банківською гарантією 49 275,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку з неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю «Тех Систем» умов укладеного з позивачем договору про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) №286/3/18/298 від 22.10.2018, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу грошову суму відповідно до умов гарантії №5725-1018/PRG5.1v від 18.10.2018.

          Доводи та заперечення відповідача.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечує повністю з огляду на те, що зобов`язання за договором №286/3/18/298 від 22.10.2018 було прострочено саме з вини позивача, а стягнення з відповідача банківської гарантії призведено до подвійної відповідальності ТОВ «Тех Системс» за одне і те саме правопорушення. Крім того, на думку відповідача, позивачем не було надано обґрунтованого розрахунку заявленої до стягнення суми банківської гарантії.

                     Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.10.2022 у справі №910/21796/21 Позовні вимоги Міністерства оборони України задоволено повністю. 
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк» на користь Міністерства оборони України суму банківської гарантії у розмірі 49   275 грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 2 270 грн 00 коп.
Рішення обґрунтовано тим, що належними та допустимими доказами підтверджено прострочення третьої особи з поставки товару, тобто настання гарантійного випадку, тому позовні вимоги про стягнення банківської гарантії є обґрунтованими.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів. 

           Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство «Айбокс Банк» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2022 у справі №910/21796/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволення позовних вимог відмовити.
          Апелянт посилається на те, що:
- позивач не довів настання гарантійного випадку;
- відсутні докази що підтверджують вину ТОВ « Тех Системс» у простроченні поставки товару;
          -  суд першої інстанції не врахував, що принципал не міг розпочати поставку до моменту підтвердження реєстрації договору поставки Казначейством України, отже договір не набрав законної сили, чим порушено ст. 48 Бюджетного кодексу України;
          - не враховано, що принципала було притягнуто до цивільно-правової відповідальності за порушення умов договору в частині порушення строків поставки рішенням суду у справі № 910/17080/19, таким чином, за посиланням апелянта у разі стягнення суми гарантії принципал буде двічі притягнутій до відповідальності за   одне й те саме порушення, що заборонено чинним законодавством;
          - позивачем не подано обґрунтованого розрахунку ціни позову щодо  стягнення гарантії у максимальному розмірі. 

          Доводи та заперечення інших учасників справи.

          Позивач не скористався правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу. У судовому засідання проти апеляційної скарги заперечив. Оскаржене рішення вважає таким, що відповідає вимогам чинного законодавства. Апеляційну скаргу просить залишити бзе задоволення а оскаржене рішення без змін.
          Представник  третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Тех Системс» у судове засідання не з`явився. Про розгляд справи повідомлявся належним чином. Причини неявки у судове засідання суду  не повідомив. 

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної   скарги  по суті. 

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.11.2022 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Євсіков О.О., Попікова О.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2022 постановлено витребувати у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/21796/21 та невідкладно надіслати їх до Північного апеляційного господарського суду. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, до надходження матеріалів справи №910/21796/21. Копію ухвали надіслано Господарському суду міста Києва.
Ухвалою колегії суддів від 20.12.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2022 у справі №910/21796/21. Задоволено клопотання Приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк» про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 30.01.2023 о 15:40 год.  Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 23.01.2023. Встановити учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 23.01.2023.  Явка учасників справи не визнана обов`язковою.

Межі перегляду справи судом апеляційної інстанції.
Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Статтею 129 Конституції України   та ч. 1   ст. 74 ГПК України    визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу слід  залиши без задоволення, а оскаржене рішення без змін.  
          
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

             22.10.2018 між Міністерством оборони України (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пролог ЛТД» (після зміни найменування - ТОВ «Тех Системс») (постачальник) укладено договір №286/3/18/298 про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) (надалі - «Договір»), за умовами якого постачальник зобов`язався у 2018 році поставити Міністерству оборони України електричні побутові прилади (39710000-2) (Лот 2. Пральні та сушильні машини (39713200-5) Машини пральні електричні побутові, автомати, ємністю 7-8 кг: а саме пральна машина Ardesto WMS-7109W) (далі - товар), а замовник забезпечити приймання та оплату товару в кількості, у строки.
Згідно п. 1.2 сторонами Договору визначено, що ціна, кількість та строки постачання товару визначаються специфікацією, за якою загальна вартість товару становить 238     740,00 грн., строк постачання - до 07.12.2018 включно.
Відповідно до п.п. 5.1, 5.2 Договору товар постачається на умовах DDP - склад замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів «Інкотермс»    у редакції 2010 року згідно з положеннями договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт і зберігання в межах термінів, установлених діючими стандартами, тощо. Терміни постачання обладнання визначено у рознарядці замовника, яка є невід`ємною частиною договору. Місцем поставки товару є військові частини Міністерства оборони України, що зазначені у рознарядці Міністерства оборони України, яка є невід`ємною частиною цього договору, згідно з розрахунком поставки та обов`язковим дотриманням передбачених нею вимог до асортименту, кількості, адреси одержувачів замовника та черговості відвантажень.
Згідно рознарядки Міністерства оборони України за специфікацією (додаток 12.1.1 до Договору) сторонами договору погоджено місця постачання товару (військова частина НОМЕР_1 ), та терміни такого постачання - до 07.12.2018 включно.
Відповідно до п.п. 2.1 Договору постачальник повинен поставити замовнику товар якість, маркування, тара та упаковка якого відповідає вимогам чинних стандартів (ТУ У 27.5-36068718-002:2018) і в установленому порядку буде підтверджена такими документами: інструкція з експлуатації та гарантійний талон, сканований гарантійний лист виробника та/або постачальника, що посвідчує якість та відповідність товару технічним та якісним вимогам замовника, декларація про відповідність технічним регламентам (для холодильного та технологічного обладнання).
Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.02.2020 у справі №910/17080/19 встановлено факт прострочення виконання ТОВ «Тех Системс» зобов`язання з поставки товару за Договором №286/3/18/298 від 22.10.2018, у зв`язку з чим з останнього стягнуто на користь позивача штрафні санкції. Таким чином Факт прострочення виконання ТОВ «Тех Системс» зобов`язання з поставки товару за Договором встановлено рішенням суду, що набрало законної сили. 
18.10.2018 Банком (гарант) було видано гарантію №5725-1018/PRG5.1v, згідно якої гарант зобов`язався сплатити на користь бенефіціара (Міністерству оборони України) суму, що складає 49 275,00 грн. після одержання письмової вимоги бенефіціара, в якій стверджується про те, що принципал не виконав (неналежним чином виконав) свої зобов`язання щодо якості, кількості, строків постачання товару відповідно до договору
Зобов`язання гаранта припиняються у разі: сплати бенефіціару суми гарантії; закінчення строку, на який видано гарантію; відмови бенефіціара від своїх прав за гарантією. Ця гарантія діє з моменту її видання та по 02.02.2019 включно.
Відповідно до матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача з вимогою №286/6/206 від 10.01.2019, в якій вказав на те, що ТОВ «Тех Системс» неналежним чином було виконано умови Договору щодо строку поставки товару, а саме: станом на 07.12.2018 визначений обсяг продукції повністю не постачено, у зв`язку з чим просив Банк перерахувати кошти у розмірі 49 275,00 грн. на його рахунок.
Відповідач було відмовлено бенефіціарові у її задоволенні, оскільки вимогу підписано неуповноваженою особою, а також позивачем не було долучено документів, що підтверджують обставини настання гарантійного випадку.
Позивач - Міністерство оборони вважає незаконною таку відмову, та просить стягнути суми за банківською гарантією у судовому порядку.

Мотиви і джерела права, з яких виходить апеляційний суд при прийнятті рішення. 

Суд апеляційної інстанції зазначає, що правовідносини між сторонами у даній справі виникли на підставі банківської гарантії. Особливості регулювання цих правовідносин визначено, зокрема, параграфом 4   глави 49 Цивільного кодексу України, положеннями   глави 22 Господарського кодексу України, Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим   постановою правління Національного банку України від 15.12.2004 № 639, Уніфікованими правилами міжнародної торгової палати для гарантій за першою вимогою 1992 року.
Згідно зі  ст. 526 Цивільного кодексу України  зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1  ст. 546 Цивільного кодексу України  виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, гарантією.
Згідно зі  ст. 560 Цивільного кодексу України  за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Відповідно до ч. 1  ст. 200 Господарського кодексу України  гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.
Відповідно до п. 2 Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого  постановою НБУ 15.12.2004 № 639  (далі - Положення) гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант (банк, який надає гарантію на користь бенефіціара) бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром (особа, на користь якої надається гарантія) сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії.
Відповідно до  ст. 562 Цивільного кодексу України  зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.
При вирішенні спору про існування обов`язку гаранта сплатити за гарантією до предмета доказування входить, у першу чергу, дослідження наявності чи відсутності виникнення відповідного обов`язку - гарантійного випадку (порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією), а не формальне дослідження виключно наявності заяви про сплату за гарантією.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.06.2021 у справі №910/16898/19.

Щодо факту порушення принципалом - Товариством  з обмеженою відповідальністю «Тех Системс» зобов`язань за договором поставки.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.02.2020 у справі №910/17080/19 встановлено факт прострочення виконання ТОВ «Тех Системс» зобов`язання з поставки товару за Договором поставки для державних потреб матеріально технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/3/18/298 від 22.10.2018, у зв`язку з чим з останнього стягнуто на користь позивача штрафні санкції.  Таким чином факт прострочення виконання ТОВ «Тех Системс» зобов`язання з поставки товару за Договором встановлено рішенням суду, що набрало законної сили. 
Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою №48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України» та рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Беручи до уваги те, що судове рішення у справі № 910/17080/19    набрало законної сили, у зв`язку з чим відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України встановлені в цій справі обставини, у частині неналежного виконання постачальником договірних зобов`язань, - не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.
Посилання апелянта на приписи ч. 2 ст. 51 ГПК України відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки у даному спорі не підлягають доведенню саме ті обставини, що стосуються постачальника (третьої особи у цій справі) та неналежного ним виконання зобов`язань. Тоді як, у судовому рішенні № 910/17080/19  фактичні дані щодо особи відповідача не встановлювались та, відповідно, не беруться під час розгляду цього спору. 
При цьому, апеляційна інстанція звертає увагу на те, що положення вищенаведеної норми процесуального закону застосовуються у правовому взаємозв`язку з приписами ч. 4 ст. 74 ГПК України, яка чітко окреслює ознаки преюдиційності - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.   
Разом з цим, на захист процесуальних прав таких осіб, що не брали участі у справі, частина 5 статті 75 ГПК України визначає, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
З урахуванням наведеного, судова колегія здійснює оцінку і дослідження доводів апелянта в частині спростовування обставин неналежного виконання договірних зобов`язань постачальником, що не перебували на розгляді в рамках вирішення спору у справі №  910/17080/19.
Апелянт не був особою, яка брала участь  у справі №910/17080/19.  Водночас,  за результатами  розгляду справи у суді першої інстанції та  під час  перегляді справи в апеляційному провадженні апелянтом не спростовано факт прострочення виконання ТОВ «Тех Системс» зобов`язання з поставки товару за Договором. 
Відповідно до частин першої та другої статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 Цивільного кодексу України (стаття 663 ЦК України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України).
За загальними умовами виконання зобов`язання, що містяться у статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1 статті 526 ЦК України).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як вбачається з матеріалів справи, умовами Договору та  рознарядкою  сторонами погоджений термін поставки - до 07.12.2018  включно, тоді як відповідно до актів приймання товар поставлено з простроченням вказаного строку.
Також колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зміст гарантії не містить застережень, які б ставили в залежність виплату банком гарантії від кількості днів прострочення боржником виконання основного зобов`язання. 
За змістом гарантії має значення лише сам факт порушення принципалом зобов`язання за договором. При цьому, одного лише факту наявності прострочення виконання основного зобов`язання (незалежно від періоду та обсягу простроченого зобов`язання) достатньо для подання бенефіціаром вимоги до гаранта про виплату відповідного забезпечення.
Колегія відхиляє як безпідставні доводи агента про те, що позивачем не було долучено документів, що підтверджують обставини настання гарантійного випадку.
Відповідно до  ст. 563 Цивільного кодексу України  у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі (ч. 1). До вимоги додаються документи, вказані в гарантії (ч. 2). У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією (ч. 3). Кредитор може пред`явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано (ч. 4). Кредитор не може передавати іншій особі право вимоги до гаранта, якщо інше не встановлено гарантією (ч. 5).
Відповідно до частини 1      статті 565 Цивільного кодексу України  гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.
Згідно пункту 1 глави 2 розділу III Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, у разі настання гарантійного випадку і для отримання відшкодування, забезпеченого гарантією, бенефіціар може подати безпосередньо до банку-гаранта або до банку-резидента (залежно від того, як це визначено умовами гарантії) вимогу для отримання відшкодування, забезпеченого гарантією, а також усі документи, передбачені умовами гарантії (якщо таке подання в ній передбачено).
Як вбачається з матеріалів справи банківська гарантія  не містить застережень щодо змісту вимоги та доданих до неї документів. 
Відповідно до пункту 2 розділу І Положення безумовна гарантія - гарантія, за якою банк-гарант разі порушення принципалом свого зобов`язання, забезпеченого гарантією, сплачує кошти бенефіціару за першою його вимогою без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов.
Стосовно доводів відповідача про те, що до вимоги від 10.01.19 № 286/6/206 (а.с.18-19) не було додано належних документів, що підтверджували повноваження підписанта, колегія суддів зазначає, що до вимоги було додано дві довіреності, які підтверджували повноваження підписанта директора Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України В. Гулєвича.  Доводи скаржника про те, що довіреність не була завірена згідно ДСТУ 4163-2003, на переконання колегії суддів, є лише формальною підставою щодо форми вимоги, оскільки невідповідність документів за формою Національному стандарту України ДСТУ 4163-2003 не може нівелювати стандарт допустимості доказів. При цьому, довіреність на Гулєвича В.В. (а.с. 20)  є достатньою для підтвердження правомірності засвідчення останнім документів.
При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідач взяв на себе безумовні та безвідкличні зобов`язання щодо виплати позивачу суми гарантії у разі невиконання (неналежного виконання) умов договору поставки,  неналежне виконання якого підтверджено наявними в матеріалах справи документами
Твердження апелянта про те, що в матеріалах справи відсутні докази реєстрації договору поставки органом державного казначейства України оцінюються судовою колегією критично, оскільки,  вчинення Міністерством Оборони України  конклюдентних дій з перерахування на рахунок третьої особи коштів за товар само по собі свідчить про прийняття його на відповідний облік. В свою чергу без дотримання таких вимог орган казначейства не підтвердив би правомірність та не надав би дозвіл на перерахування коштів за договором поставки.
В контексті наведеного визнаються як безпідставні доводи апелянта про неможливість здійснення третьою особою поставки товару до моменту підтвердження реєстрації договору поставки органами казначейства.
Також колегія відхиляє доводи апелянта  про неприпустимість застосування до третьої особи подвійної відповідальності за одне й те саме порушення.
Неустойка і банківська гарантія є різними способами захисту прав та законних інтересів суб`єктів господарювання, різними засобами забезпечення виконання господарських зобов`язань. Зазначені способи мають різну правову природу і не є взаємовиключними. Сплата коштів кредитору гарантом і сплата штрафних санкцій боржником не належать до одного виду відповідальності.      Можливість стягнення з відповідача неустойки за порушення строків поставки товару за договором не ставиться у залежність від реалізації позивачем свого права на звернення стягнення за банківською гарантією. 
Також суд першої інстанції цілком обґрунтовано зазначив, що   положення договору не містять застережень про пріоритетність у застосуванні або можливість взаємного зарахування цих способів забезпечення виконання зобов`язань.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.12.2018 у справі    №908/7/18.
Щодо доводів  апеляційної скарги про недотримання місцевим господарським судом приписів ст. 162 ГПК України в частині неврахування факту ненадання позивачем обґрунтованого розрахунку ціни позову судова колегія зауважує, що у відповідності до банківської гарантії Банк зобов`язався виплатити бенефіціару 49275,00 грн, яку заявлено до стягнення у даній справі. Відтак порушень положень вищенаведеної норми процесуального закону не вбачається. Банківська гарантія підписана апелянтом, таким чином йому відомі всі умови гарантії, відповідно ці умови повинні однаково тлумачитися  усіма учасниками цих правових відносин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Нормою   ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні що оскаржується, колегія суддів апеляційного суду враховує  висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому зазначено, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. 
          Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, оскаржене рішення Господарського суду міста Києва     відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.   

Судові витрати.

          Відповідно до вимог статті 129 ГПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги судові витрати покладаються на апелянта.  

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

                                                  Постановив:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення

Рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2022  у справі № 910/21796/21 залишити без змін.

Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та строк, передбачений ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано, - 03.02.2023. 

Головуючий суддя                                                            В.А. Корсак 

Судді                                                                                О.О. Євсіков

                                                                                С.О. Алданова