ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" березня 2023 р.           Справа№ 910/6891/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Михальської Ю.Б.
суддів:            Скрипки  І.М. 
          Тищенко А.І. 
 
секретар судового засідання: Колосовська А.Р.
за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 14.03.2023,

розглянувши апеляційні скарги  Товариства з обмеженою відповідальністю «Добродія Трейд»
на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2022 (повний текст складено 05.12.2022) 
та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 (повний текст складено 26.12.2022)
у справі №910/6891/22 (суддя Полякова К.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ландманн»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Добродія Трейд»
про стягнення 727 164,78 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог та заяви про ухвалення додаткового судового рішення

          Товариство з обмеженою відповідальністю «Ландманн» (далі, позивач або ТОВ «Ландманн») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Добродія Трейд» (далі, відповідач або ТОВ «Добродія Трейд») 519    692,32 грн основної заборгованості, що утворилася у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов Договору №01393 від 02.08.2021; 96    903,80 грн пені, 99    053,55 грн втрат від інфляції та 11    515,11 грн 3% річних.
          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов Договору №01393 від 02.08.2021 ТОВ «Ландманн» поставило відповідачу товар за специфікаціями від 19.08.2021 №2 та від 01.09.2021 №3 на загальну суму 652 115,40 грн, з якої відповідачем сплачено лише 66        163,48 грн за специфікацією від 19.08.2021 №2 та 66        259,60 грн за специфікацією від 01.09.2021 №3.
          Отже, станом на дату подання позовної заяви заборгованість ТОВ «Добродія Трейд» за поставлений товар складає 519    692,32 грн; за неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Договором позивачем нараховано 96    903,80 грн пені за період з 26.10.2021 по 26.07.2022, 99    053,55 грн втрат від інфляції за період з листопада 2021 року по червень 2022 року та 11    515,11 грн 3% річних за період з 26.10.2021 по 04.11.2021.
          У позовній заяві позивач навів попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які він поніс та очікує понести під час розгляду справи, а саме судовий збір у розмірі 10    907,47 грн та витрати на професійну правничу допомогу близько 20    000,00 грн.
05.12.2022 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю    «Ландманн»    надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді у розмірі 38    400,00 грн та 3    817,00 грн витрат адвоката на проїзд для участі в судових засіданнях, а саме придбання залізничних квитків.

Короткий зміст оскаржених рішення та додаткового рішення місцевого господарського суду та мотиви їх прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.11.2022 у справі №910/6891/22 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ландманн» задоволено частково.
Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Добродія Трейд» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ландманн» 519 692 (п`ятсот дев`ятнадцять тисяч шістсот дев`яносто дві) грн 32 коп. основного боргу, 96 903 (дев`яносто шість тисяч дев`ятсот три) грн 62 коп. пені, 99 053 (дев`яносто дев`ять тисяч п`ятдесят три) грн 14 коп. інфляційних втрат, 11 515 (одинадцять тисяч п`ятсот п`ятнадцять) грн 09 коп. трьох процентів річних, 10 907 (десять тисяч дев`ятсот сім) грн 46 коп. витрат зі сплати судового збору.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що позивачем розмір основної заборгованості відповідача підтверджено належними первинними документами, а саме підписаними та скріпленими печатками обох юридичних осіб видатковими накладними, а також випискою з банківського рахунку позивача щодо часткової оплати відповідачем заборгованості.
Водночас, перевіривши розрахунки пені, втрат від інфляції та 3% річних, суд встановив, що позивачем було неправильно зазначено суму боргу за специфікацією від 19.08.2021 №2, а саме замість суми 264 653,94 грн нарахування здійснено на суму 264 654,94 грн. За арифметичним перерахунком суду, здійсненим з урахуванням правильної суми боргу, суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача підлягають: нараховані на суму боргу 264 653,94 грн за період з 26.10.2021 до 26.07.2022 пеня в розмірі 49892,71 грн, три проценти річних у розмірі 5 960,15 грн, інфляційні втрати в розмірі 50 442,93 грн за період з листопада 2021 року до червня 2022 року; нараховані на суму боргу 255 038,38 грн за період з 04.11.2021 до 26.07.2022 пеня в розмірі 47 010,91 грн, три проценти річних у розмірі 5 554,94 грн, інфляційні втрати в розмірі 48 610,21 грн за період з листопада 2021 року до червня 2022 року.
Щодо тверджень відповідача про наявність підстав для звільнення його від відповідальності внаслідок настання форс-мажорних обставин згідно з листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, суд зазначив, що відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку порушення відповідачем господарського зобов`язання за договором поставки товару на умовах передоплати від 02.08.2021 №01393. До того ж судом ураховано, що порушення відповідачем зобов`язань за договором мало місце ще з 26.10.2021, тобто до настання форс-мажорних обставин, засвідчених листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 у справі №910/6891/22 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Ландманн»     задоволено частково.
Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Добродія Трейд» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ландманн» 38 399 (тридцять вісім тисяч триста дев`яносто дев`ять) грн 97 коп. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
В іншій частині заяви відмовлено.
Суд дійшов висновку про недоведеність заявлених до відшкодування витрат у розмірі 3    817,00 грн, оскільки доказів понесення адвокатом фактичних витрат на проїзд, а саме придбаних залізничних квитків, до матеріалів справи не долучено.
В іншій частині витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 38    400,00 грн підлягають задоволенню пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до пункту 3 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, а саме в сумі 38 399,97 грн.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнення їх доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 09.01.2023 (про що свідчить відмітка Укрпошти Експрес на поштовому конверті) Товариство з обмеженою відповідальністю «Добродія Трейд» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2022 у справі №910/6891/22 та ухвалити нове судове рішення, яким в позові відмовити в повному обсязі.
Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2022 у справі №910/6891/22 зводяться до наступного:
- позивач як доказ своїх позовних вимог наводить видаткові накладні та товарно-транспортні накладні, які нібито підписані належними представниками відповідача, проте не надає відповідних довіреностей, на підставі яких здійснювалося приймання товару. При цьому, із доданої до позовної заяви довіреності зрозуміло, що замість належного підпису директора ТОВ «Добродія Трейд» згадану довіреність підписано зовсім незрозумілою особою;
- долучені до матеріалів справи первинні облікові документи та акти звірки не містять обов`язкових реквізитів, передбачених діючим законодавством України, в тому числі не вказано дату складання так званих актів, а також не встановлено особу, що поставила свій підпис та її повноваження; 
- строк розрахунку за товар ще не настав або часткова оплата була вже здійснена, а отже і штрафні санкції за невчасну оплату ще не настали або не можуть нараховуватися взагалі;
- приписами частини 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. У своїх же розрахунках позивач використовує для розрахунку 274 та 265 календарних днів як аргументацію нарахування штрафних санкцій;
- нарахування штрафних санкцій згідно Договору за період з 24.02.2022 не повинно здійснюватись, зважаючи на обставини, пов`язані зі збройною агресією російської федерації проти України та лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, яким підтверджується настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Настання форс-мажорних обставин для ТОВ «Добродія Трейд» підтверджується листом слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Чернігівській області з додатками, актом про пожежу від 21.04.2022, протоколом огляду місця події від 10.08.2022 (копії додані до апеляційної скарги). Загальна сума збитків для ТОВ «Добродія Трейд», що спричинена збройною агресією російської федерації, становить близько 10    000 000,00 грн.
Також ТОВ «Добродія Трейд» заявлено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2022 у справі №910/6891/22.
Також, не погодившись із прийнятим додатковим рішенням суду, 12.01.2023 (про що свідчить відмітка Укрпошти Стандарт на поштовому конверті) Товариство з обмеженою відповідальністю «Добродія Трейд» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 у справі №910/6891/22 та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви відмовити в повному обсязі.
Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 зводяться до того, що заява позивача про ухвалення додаткового судового рішення  подана з пропуском строку, встановленого статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, а заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу не обґрунтовані належними та допустимими доказами, є неспівмірними, завищеними та такими, що не підлягають задоволенню.
За твердженнями скаржника рівень складності справи не вимагав значного обсягу правничої допомоги, в тому числі значного обсягу часу, який визначений адвокатом.
Крім того, позивачем не було подано до суду детального опису робіт (наданих) послуг, виконаних адвокатом.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

           24.01.2023 від позивача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача на додаткове судове рішення з проханням залишити її без задоволення, а оскаржене додаткове рішення суду без змін.
У відзиві позивач наголосив на тому, що на виконання вимог статті 124, пункту 9 частини 3 статті 162, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України позивач визначив у позовній заяві попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи, в тому числі щодо витрат на професійну правничу допомогу, та подав до суду першої інстанції докази (договір, рахунок тощо), які підтверджують такі витрати, про що зробив відповідну заяву. Позивач наголошує, що відповідач повністю заперечував проти суті позовних вимог, для чого формулював безпідставні аргументи та додаткові пояснення, внаслідок чого не тільки був ускладнений та затягнутий процес розгляду справи, а й позивач був вимушений складати додаткові заперечення та відповіді з метою відхилення доводів відповідача та брати участь у додаткових судових засіданнях. Вказані зловживання відповідачем своїми процесуальними правами спричинили збільшення об`єму необхідної професійної правничої допомоги, яка знадобилася позивачу для вирішення спору та, відповідно, розміру витрат на неї.
09.03.2023 позивач електронною поштою подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу відповідача на основне судове рішення, в якому просив суд залишити її без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.
Позивач наголосив на тому, що доводи скаржника зводяться до повторного викладення у тій самій послідовності та тими ж самим фразами доводів відзиву відповідача на позовну заяву. Позивач зазначив, що свою позицію щодо таких доводів відповідача вже детально обґрунтовував у наявній в матеріалах справи відповіді на відзив на позовну заяву.
Також позивач наголошує, що відповідачем до суду першої інстанції не були подані докази, які наразі скаржник долучив до апеляційної скарги, та відповідач жодним чином не обґрунтував поважності причин їх неподання до суду першої інстанції. Водночас, ані лист СБУ, ані акт про пожежу, ані протокол огляду місця події не можуть бути належним підтвердженням настання форс-мажорних обставин, оскільки відповідно до пункту 9.5.1. Договору це має бути лише документ, виданий ТПП. Усі три документи оформлені в різні дати протягом 2022 року та незрозуміло яким чином пов`язані між собою.
13.03.2023 позивач електронною поштою подав до Північного апеляційного господарського суду заяву, в якій просив суд вирішити питання про судові витрати позивача на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції після ухвалення рішення по суті апеляційних скарг відповідача.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційних скарг

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.01.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Добродія Трейд» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2022 у справі №910/6891/22 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Коробенко Г.П., Мальченко А.О.
Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/6891/22, відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Добродія Трейд» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2022 у справі №910/6891/22 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.
Згідно протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 17.01.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Добродія Трейд» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 у справі №910/6891/22 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя   Михальська Ю.Б., судді: Коробенко Г.П., Мальченко А.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2021 відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Добродія Трейд» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 у справі №910/6891/22 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.
23.01.2023 матеріали справи №910/6891/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді у справі.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Добродія Трейд» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2022 у справі №910/6891/22 залишено без руху, роз`яснено Товариству з обмеженою відповідальністю «Добродія Трейд», що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути вказані недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору у сумі 16 361,21 грн та надати суду апеляційної інстанції пояснення з обґрунтуванням поважності причин неподання доказів (листа слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Чернігівській області з додатками, акта про пожежу від 21.04.2022, протоколу огляду місця події від 10.08.2022) або підстав неможливості їх подання до суду першої інстанції.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Добродія Трейд» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 у справі №910/6891/22, призначено до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Добродія Трейд» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 у справі №910/6891/22 на 27.02.2023. 
20.02.2023 на виконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги відповідача без руху від Товариства з обмеженою відповідальністю «Добродія Трейд» надійшли пояснення щодо підстав неможливості подання доказів до суду першої інстанції.
Водночас, 20.02.2023 до Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Добродія Трейд» надійшла заява, до якої додано платіжну інструкцію №348 Акціонерного товариства «ПУМБ» від 15.02.2023 про сплату судового збору на суму 16    361,21 грн.
У зв`язку із перебуванням судді Коробенка Г.П., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/630/23 від 23.02.2023 призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2023 справу №910/6891/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Скрипка І.М., Мальченко А.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2023 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Добродія Трейд» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 у справі №910/6891/22 до провадження у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Скрипка І.М., Мальченко А.О., розгляд справи №910/6891/22 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Добродія Трейд» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 призначено на 14.03.2023 о 09 год. 40 хв.
Протоколом передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 27.02.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Добродія Трейд» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2022 у справі №910/6891/22 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Скрипка І.М., Мальченко А.О. у зв`язку з необхідністю розгляду апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю «Добродія Трейд» на рішення суду першої інстанції та додаткове рішення суду у справі №910/6891/22 колегією суддів у єдиному складі.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2023 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Добродія Трейд» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2022 у справі №910/6891/22, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Добродія Трейд» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2022 у справі №910/6891/22, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2022 у справі №910/6891/22 на час апеляційного оскарження, призначено до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Добродія Трейд» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2022 у справі №910/6891/22 на 14.03.2023 о 09 год. 40 хв.
У зв`язку із перебуванням судді Мальченко А.О., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/856/23 від 09.03.2023 призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.03.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Добродія Трейд» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2022 у справі №910/6891/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Скрипка І.М.
Згідно протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Добродія Трейд» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 у справі №910/6891/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Скрипка І.М.
Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2023 прийнято апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Добродія Трейд» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2022 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 у справі №910/6891/22 до провадження у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Скрипка І.М., розгляд апеляційних скарг вирішено здійснити у раніше призначеному судовому засіданні 14.03.2023 о 09 год. 40 хв.
У судовому засіданні 14.03.2023 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання, призначене на 14.03.2023, з`явився представник позивача.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причин неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що у матеріалах справи містяться роздруківки електронного листування про направлення копій ухвал Північного апеляційного господарського суду в даній справі на електронну адресу відповідача, вказану в апеляційних скаргах - s.palko@agricom.com.ua.
При цьому, суд апеляційної інстанції виходить з того, якщо учасник справи надав суду електронну адресу, зазначивши її у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник справи бажає/не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них.
З огляду на зазначене, суд, який комунікує з учасником справи з допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.
Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Єврорпейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Таким чином, неявка у судове засідання представника відповідача у відповідності до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає розгляду апеляційних скарг.
Представник позивача у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні апеляційних скарг відповідача, рішення суду та додаткове рішення суду залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

02.08.2021 між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено Договір поставки товару на умовах передоплати №01393 (далі, Договір), за умовами якого постачальник зобов`язувався передати (поставити) у власність покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до пункту 1.2. Договору предметом постачання є запасні частини до сільськогосподарської техніки та транспортних засобів, шини, мастила для автомобілів, товари автохімії або інші товару.
Згідно з пунктом 3.4. Договору датою поставки вважається день передачі товару покупцю та підписання покупцем або його представником товарно-транспортних або видаткових накладних.
Покупець гарантує, що його уповноважений представник, що має при собі печатку покупця або виписану на нього довіреність - матеріально-відповідальна особа, яка розписується у видатковій накладній, товарно-транспортній накладній, належним чином уповноважена на приймання товару від постачальника, і її підпис у видатковій накладній, товарно-транспортній накладній є належним доказом отримання товару у продавця (пункт 3.5. Договору).
У пункті 4.6. Договору зазначено, що умови оплати за товар - 100% передплата протягом 2 банківських днів з дати виписки рахунку-фактури або згідно з графіком оплати, зазначеному у відповідній специфікації.
Днем здійснення платежу покупцем вважається день, в який сума, що підлягає сплаті, надійшла на поточний рахунок постачальника (пункт 4.8. Договору).
Відповідно до пункту 6.1. Договору покупець у випадку порушення строків оплати вартості товару сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,5% від суми заборгованості, але не менше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент її нарахування, за кожен день прострочення, що розраховується від суми фактичної заборгованості. Пеня нараховується з дня порушення відповідної умови договору до моменту повного виконання такого зобов`язання покупцем.
Із матеріалів справи вбачається, що 19.08.2021 між сторонами укладено специфікацію №2 на поставку товару на загальну суму 330        817,42 грн та специфікацію від 01.09.2021 №3 на поставку товару на загальну суму 321    297,98 грн.
У специфікації від 19.08.2021 №2 передбачено наступний графік оплати: оплата у розмірі 20% від загальної вартості поставлених товарів у сумі 66 163,48 грн здійснюється до 25.08.2021, оплата 80% у сумі 264 653,94 грн здійснюється до 25.10.2021.
Відповідно до встановленого в специфікації від 01.09.2021 №3 графіку оплати покупець сплачує 20% від загальної вартості поставлених товарів у сумі 64 259,60 грн до 02.09.2021, оплата 80% у сумі 257 038,38 грн здійснюється до 03.11.2021.
Як зазначає позивач, на виконання умов Договору та вищезазначених специфікацій позивач поставив відповідачу згідно з видатковою накладною від 30.08.2021 №441 та товарно-транспортною накладною від 30.08.2021 №131 товар на загальну суму 330        817,42 грн та згідно з видатковою накладною від 03.09.2021 №458 та товарно-транспортною накладною від 03.09.2021 №133 - на загальну суму 321        297,98 грн.
Вказані видаткові накладні підписані обома сторонами та скріплені печатками юридичних осіб.
За твердженнями позивача відповідач здійснив оплату за товар частково, сплативши на користь позивача 28.08.2021 та 02.09.2021 відповідно 66    163,48 грн за специфікацією від 19.08.2021 №2 та 66        259,60 грн за специфікацією від 01.09.2021 №3, що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача, долученою до відповіді на відзив на позовну заяву.
Листом від 01.12.2021 №01/1 відповідач підтвердив, що має кредиторську заборгованість перед позивачем та здійснює всі необхідні дії для її погашення.
Також 01.12.2021 між сторонами підписано та скріплено печатками акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2021 по 01.12.2021, відповідно до якого борг відповідача за договором становив 519 692,32 грн.
Надалі сторонами підписано та скріплено печатками акт звірки взаєморозрахунків за перший квартал 2022 року, за яким станом на 31.03.2022 розмір заборгованості відповідача складав 519 692,32 грн.
Позивач, звертаючись до суду з позовом у даній справі, вказує, що основна заборгованість відповідача перед позивачем за Договором становить 519    692,32 грн
Враховуючи порушення грошового зобов`язання, позивач також просив суд стягнути з відповідача 99    053,55 грн втрат від інфляції та 11    515,11 грн 3% річних на підставі статті 625 Цивільного кодексу України та 96    903,80 грн пені на підставі пункту 6.1. Договору.
Заперечуючи проти позову під час розгляду справи судом першої інстанції, відповідач зазначав, що видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, акти звірки підписані зі сторони відповідача неуповноваженою особою, первинні документи не містять усіх необхідних реквізитів, строк оплати товару, про стягнення якого заявлено позивачем, не настав, неправильно (поза межами шестимісячного періоду, встановлено частиною 6 статті 232 Господарського кодексу) здійснено нарахування пені, наявність форс-мажорних обставин, штучне завищення розміру боргу позивачем. Заперечував проти стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно частини 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідачем до апеляційної скарги були додані нові докази у справі на підтвердження існування на його думку форс-мажорних обставин, спричинених збройною агресією російської федерації проти України, а саме лист слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Чернігівській області з додатками, акт про пожежу від 21.04.2022, протокол огляду місця події від 10.08.2022.
20.02.2023 на виконання ухвали суду від 30.01.2023 про залишення апеляційної скарги відповідача без руху від Товариства з обмеженою відповідальністю «Добродія Трейд» надійшли пояснення щодо підстав неможливості подання названих доказів до суду першої інстанції, в яких скаржник зазначив, що лист слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Чернігівській області з додатками було отримано представником скаржника після проголошення рішення судом першої інстанції, також зазначено, що акт про пожежу від 21.04.2022 та протокол огляду місця події від 10.08.2022 були складені в єдиному примірнику та передані до матеріалів справи, що розслідується в рамках єдиного кримінального провадження №22022270000000010, а отримання фотокопій вказаних документів стало можливим лише після проголошення рішення Господарським судом міста Києва.
Колегія суддів зазначає, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою    Господарського процесуального кодексу України покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов`язаний самостійно з`ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.
Дослідивши обставини, на які посилається скаржник в обґрунтування причин неподання нових доказів, колегія суддів дійшла висновку, що останні у відповідності до статті 269 Господарського процесуального кодексу України не свідчать, що такі докази не могли бути подані до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Зокрема, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження неможливості звернення до Управління СБУ у Чернігівській області та із клопотанням про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження №22022270000000010 під час розгляду справи судом першої інстанції задля подання відповідних документів у встановлений процесуальним законодавством строк. Більш того, відповідач не повідомляв суд першої інстанції про наявність у нього будь-яких доказів, які з тих чи інших причин не могли бути своєчасно подані до Господарського суду міста Києва.
Відтак, такі докази не приймаються судом до уваги та не оцінюються судом під час розгляду даної справи.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзивів позивача на них, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржених рішення та додаткового рішення, дійшов висновку, що апеляційні скарги відповідача не підлягають задоволенню, а оскаржене рішення та додаткове рішення місцевого господарського суду підлягають залишенню без змін із наступних підстав.
Щодо позовних вимог про стягнення 519    692,32 грн основної заборгованості за Договором №01393 від 02.08.2021, 96    903,80 грн пені, 99    053,55 грн втрат від інфляції та 11    515,11 грн 3% річних.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За приписами статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати в установлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його в підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір №01393 від 02.08.2021 є договором поставки, до якого застосовуються загальні положення про купівлю-продаж.
Відповідно до    статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. 
Частиною 1 статті 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві. 
Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Згідно з пунктом 3.4. Договору датою поставки вважається день передачі товару покупцю та підписання покупцем або його представником товарно-транспортних або видаткових накладних.
У пункті 4.6. Договору зазначено, що умови оплати за товар - 100% передплата протягом 2 банківських днів з дати виписки рахунку-фактури або згідно з графіком оплати, зазначеному у відповідній специфікації.
Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов Договору та специфікацій №2 від 19.08.2021, №3 від 01.09.2021 до нього позивач поставив відповідачу згідно з видатковою накладною від 30.08.2021 №441 товар на загальну суму 330        817,42 грн та згідно з видатковою накладною від 03.09.2021 №458 товар на загальну суму 321        297,98 грн.
Зазначені видаткові накладні містять найменування юридичних осіб, а також підписи осіб, які передають та отримують товар, найменування товару, його кількість, вартість, та інші необхідні реквізити, тобто відповідають вимогам законодавства та є у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинними бухгалтерськими документами, які фіксують факт здійснення господарської операції та є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.
Видаткові накладні підписані зі сторони відповідача без жодних зауважень щодо асортименту, комплектності, кількості та якості поставленого товару, скріплені печатками підприємств.
Також до матеріалів справи надані докази на підтвердження транспортування товару - відповідні товарно-транспортні накладні від 30.08.2021 №131 та від 03.09.2021 №133, підписані сторонами, обсяги постачання по яких відповідають кількості продукції згідно вищеназваних видаткових накладних.
У свою чергу відповідач лише частково сплатив позивачу за поставлений товар суму в розмірі 66    163,48 грн за специфікацією від 19.08.2021 №2 та 66        259,60 грн за специфікацією від 01.09.2021 №3, що підтверджується виписками АТ «Укрсиббанк» по рахунку ТОВ «Ландманн» за 28.08.2021 та 02.09.2021, долученими до відповіді на відзив на позовну заяву.
Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що вказані документи підписані неуповноваженою особою відповідача, оскільки не надано відповідних довіреностей, на підставі яких здійснювалось приймання товару відповідачем. При цьому, скаржник наголошує, що якщо детально дослідити довіреність, додану до позовної заяви, то стає зрозуміло, що замість належного підпису директора ТОВ «Добродія Трейд» (підпис якого наявний на Договорі), згадану довіреність підписано зовсім незрозумілою особою.
Оцінюючи вказані доводи відповідача, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно пункту 3.5. Договору покупець гарантує, що його уповноважений представник, що має при собі печатку покупця або виписану на нього довіреність - матеріально-відповідальна особа, яка розписується у видатковій накладній, товарно-транспортній накладній, належним чином уповноважена на приймання товару від постачальника, і її підпис у видатковій накладній, товарно-транспортній накладній є належним доказом отримання товару у продавця.
На спірних видаткових та товарно-транспортних накладних містяться підписи осіб, які отримали товар від імені відповідача, скріплені печаткою ТОВ «Добродія Трейд».
Відповідно до частин 1 та 4    статті 58-1 Господарського кодексу України суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим. Виготовлення, продаж та/або придбання печаток здійснюється без одержання будь-яких документів дозвільного характеру.
Згідно пунктів 1, 5, 9, 10 глави 3 розділу 2 Правила організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях затверджених    наказом Міністерства юстиції України 18.06.2015 №1000/5    право на застосування гербових печаток (для установ, які мають право використовувати державну символіку) або печаток установи із зазначенням найменування установи та ідентифікаційного коду (далі - печатка установи) закріплюється у положенні (статуті) установи і зумовлюється її правовим статусом.
На документах, що засвідчують права громадян і юридичних осіб, на яких фіксується факт витрати коштів і проведення операцій з матеріальними цінностями, підпис посадової (відповідальної) особи скріплюється печаткою установи (за наявності).
Розпорядчим документом керівника установи визначаються порядок використання, місце зберігання печатки установи і посадові особи, відповідальні за її зберігання, а також перелік посадових осіб, підписи яких скріплюються печаткою установи.
Облік усіх печаток та штампів, що застосовуються в установі, ведеться у журналі за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Видача печаток, штампів посадовим особам здійснюється під підпис у відповідному журналі. Печатки зберігаються у шафах (сейфах), що надійно замикаються і опечатуються.
Зазначене свідчить про те, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, інших первинних бухгалтерських документах. 
Однак, скаржник не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що його печатка, відбиток якої було проставлено на видаткових та товарно-транспортних накладних, була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа.
Отже, приймаючи до уваги, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки та за відсутності доказів того, що печатка була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа, враховуючи наявність відбитку печатки відповідача на видаткових та товарно-транспортних накладних, суд дійшов висновку про реальність господарської операції з поставки відповідачу товарів на суму 652    115,40 грн на підставі перелічених документів.
Одночасно посилання скаржника на те, що замість належного підпису директора ТОВ «Добродія Трейд» (підпис якого наявний на Договорі) на довіреності, доданій позивачем до позовної заяви міститься підпис зовсім незрозумілої особи, є абсурдними, оскільки названа довіреність видана позивачем на представництво його інтересів Кірієнком Максимом Юрійовичем. 
Додатково факт поставки товарів підтверджується наданими позивачем до матеріалів справи рахунками позивача на оплату №1117 від 19.08.2021 на суму 330    817,42 грн, №1240 від 01.09.2021 на суму 321    297,98 грн, виставленими на підставі Договору поставки №01393 від 02.08.2021, та проведеними відповідачем частковими оплатами за поставлений товар згідно Договору, що підтверджується долученими позивачем до матеріалів справи виписками АТ «Укрсиббанк», про що зазначалося вище.
Відтак, враховуючи вищевикладене та дослідивши зміст умов Договору, колегія суддів доходить висновку, що загальна сума основної заборгованості відповідача перед позивачем за спірними видатковими накладними становить 519    692,32 грн ((330        817,42 грн + 321        297,98 грн) - 66    163,48 грн - 66        259,60 грн)).
Також у даному контексті колегія суддів звертає увагу на те, що згідно умов пункту 4.9. Договору для зручності розрахунків сторони проводять звірку взаєморозрахунків кожного першого числа місяця, наступного за звітним. Дані, підтверджені сторонами в акті звірки взаєморозрахунків, є підставою для проведення остаточних розрахунків.
Позивачем до матеріалів справи долучені підписані та скріплені печатками акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2021 по 01.12.2021, відповідно до якого борг відповідача за договором станом на 01.12.2021 складає 519 692,32 грн та акт звірки взаєморозрахунків за перший квартал 2022 року, за яким станом на 31.03.2022 розмір заборгованості відповідача складає 519 692,32 грн.
Як вірно зазначив суд першої інстанції, акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.
Водночас, підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.
Аналогічна правова позиція міститься в постановах        Верховного Суду від 07.07.2021 у справі        №916/2620/20, від 05.03.2019 у справі №910/1389/18, від 10.09.2019 у справі №916/2403/18.
Також в матеріалах справи міститься лист відповідача від 01.12.2021 №01/1, адресований позивачу, в якому відповідач підтвердив, що має кредиторську заборгованість перед позивачем та здійснює всі необхідні дії для її погашення.
Відтак, відповідач до звернення позивача до суду з позовом у даній справі не заперечував факту існування в нього заборгованості за поставлений товар у сумі 519 692,32 грн, а відповідно, й сам факт його поставки на визначену суму, однак під час вирішення даного спору зайняв протилежну позицію, стверджуючи про відсутність у нього заборгованості, що суперечить стандартам добросовісності поведінки учасника цивільних правовідносин та порушує принцип «заборони суперечливої поведінки», який ґрунтується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).
Щодо заперечень відповідача проти ненастання строку оплати товару, з огляду на те, що такий товар мав бути поставлений на умовах 100 % передоплати, суд зауважує наступне.
Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У підписаних відповідачем специфікаціях від 19.08.2021 №2 та від 01.09.2021 №3 містяться графіки оплати товару та суми, що підлягають сплаті, що відповідає погодженим сторонами умовам пункту 4.6. Договору та спростовує відповідні заперечення відповідача.
Колегією суддів, враховуючи графіки, відображені у специфікаціях, встановлено, що строк оплати товару станом на момент звернення позивача до суду із позовом у даній справі є таким, що настав за специфікацією №2 - 25.10.2021, а за специфікацією №3 - 03.11.2021.
Відтак, оскільки сума основного боргу відповідача становить 519 692,32 грн та останнім не надано доказів її погашення, колегія суддів доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в цій частині, висновки суду першої інстанції з приводу чого  обґрунтованими.
У позовній заяві позивачем також нарахована та заявлена до стягнення із відповідача пеня в розмірі 49 892,89 грн на суму боргу 264 654,94 грн за період з 26.10.2021 до 26.07.2022, пеня в розмірі 47 010,91 грн на суму боргу 255 038,38 грн за період з 04.11.2021 до 26.07.2022, інфляційні втрати в розмірі 50 443,23 грн на суму боргу 264 654,94 грн за період з листопада 2021 року до червня 2022 року, інфляційні втрати в розмірі 48 610,32 грн на суму боргу 255 038,38 грн за період з листопада 2021 року до червня 2022 року, 3% річних у розмірі 5 960,17 на суму боргу 264 654,94 грн за період з 26.10.2021 до 26.07.2022, 3% річних у розмірі 5 554,94 грн на суму боргу 255 038,38 грн за період з 04.11.2021 до 26.07.2022.
Із приводу цієї частини позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.
За змістом статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.
Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом статті 549 Цивільного кодексу України    неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами 4 та 6 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому співвідношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Згідно пункту 6.1. Договору покупець у випадку порушення строків оплати вартості товару сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,5% від суми заборгованості, але не менше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент її нарахування, за кожен день прострочення, що розраховується від суми фактичної заборгованості. Пеня нараховується з дня порушення відповідної умови договору до моменту повного виконання такого зобов`язання покупцем.
Таким чином, сторонами в Договорі передбачено іншу тривалість періоду нарахування пені згідно з частиною 6    статті 232 Господарського кодексу України, а тому доводи скаржника в цій частині колегією суддів відхиляються.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем неправильно зазначено суму боргу за специфікацією від 19.08.2021 №2, а саме замість суми 264 653,94 грн нарахування здійснено на суму                      264 654,94 грн.
За арифметично вірним перерахунком суду, здійсненим з урахуванням правильної суми боргу, суд дійшов правильного висновку, що стягненню з відповідача підлягають: нараховані на суму боргу 264 653,94 грн за період з 26.10.2021 до 26.07.2022 пеня в розмірі 49 892,71 грн, 3% річних у розмірі 5 960,15 грн, інфляційні втрати в розмірі 50 442,93 грн за період з листопада 2021 року до червня 2022 року; нараховані на суму боргу 255 038,38 грн за період з 04.11.2021 до 26.07.2022 пеня в розмірі 47 010,91 грн, 3% річних у розмірі 5 554,94 грн, інфляційні втрати в розмірі 48 610,21 грн за період з листопада 2021 року до червня 2022 року.
Контррозрахунку заявлених позивачем та присуджених судом до стягнення сум штрафних санкцій відповідачем в апеляційній скарзі не наведено.
Із приводу доводів скаржника про наявність підстав для звільнення його від відповідальності внаслідок настання форс-мажорних обставин, засвідчених листом ТПП України від 28.02.2022    №2024/02.0-7.1, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно статті 218 Господарського кодексу України     підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів (стаття 617 Цивільного кодексу України).
Відповідно до умов пункту 9.1. Договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим Договором, якщо воно було наслідком обставин непереборної сили (форс-мажор), що не залежить від волі сторін і що настали після укладення цього договору.
Листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, на який посилається відповідач, що розміщений в мережі Інтернет, та адресований «Всім кого це стосується», Торгово-промислова палата України на підставі ст. ст. 14, 14-1    Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 №671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до    Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
Однак, як встановлено судом у даній справі, порушення відповідачем зобов`язань за Договором мало місце ще з 26.10.2021 (за специфікацією №2) та з 04.11.2021 (за специфікацією №3), тобто до настання з 24 лютого 2022 року форс-мажорних обставин, про які зазначено у листі Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, а тому такі обставини жодним чином не могли вплинути на можливість своєчасного виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати отриманого товару. 
Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.
Відповідач також оскаржує додаткове рішення суду від 15.12.2022, яким було присуджено до стягнення з нього витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 38    399,97 грн.
Із приводу апеляційної скарги на додаткове рішення суду колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до положень частин 1, 3 статті 123, частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Пунктом 3 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частин 1, 3 статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8    статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
Отже даною статтею визначено 2 можливих варіанта подання відповідних доказів - до прийняття рішення та після.
У позовній заяві позивач навів попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які він поніс та очікує понести під час розгляду справи, а саме судовий збір у розмірі 10    907,47 грн та витрати на професійну правничу допомогу близько 20    000,00 грн.
У судовому засіданні 24.11.2022 представник позивача зазначив, що докази понесення судових витрат будуть надані ним протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, що підтверджується відомостями, відображеними у протоколі судового засідання від 24.11.2022.
29.11.2022 (підтверджується відбитком поштового штемпеля на конверті), тобто протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду в даній справі, представник позивача направив на адресу суду заяву про ухвалення додаткового рішення суду та стягнення з відповідача на користь позивача 42    217,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Отже, безпідставними є доводи апеляційної скарги відповідача стосовно порушення позивачем норм частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України при поданні відповідної заяви. Така заява була подана представником позивача у строки, встановлені процесуальним законодавством, підстав для залишення її без розгляду у суду не було.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3    статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Зміст цієї норми може тлумачитися розширено, зокрема як те, що детальний опис робіт (наданих послуг) може міститися як в окремо оформленому документі, поданому стороною до суду, так і в інших наданих стороною доказах. Подання стороною доказів, що містять у собі детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, є таким, що відповідає положенням частин другої та третьої статті    126    та частини восьмої статті    129 Господарського процесуального кодексу України, за змістом яких сторони мають подати суду докази в підтвердження факту понесення судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру.
Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 19.11.2021 у справі №910/4317/21.
Так, матеріалами справи підтверджується, що 05.09.2022 між позивачем (клієнт) та адвокатом Афоніном Олександром Вікторовичем укладено договір про надання правової допомоги, за умовами якого адвокат зобов`язується надавати клієнту, серед іншого, консультації з питань кримінального, цивільного, господарського, адміністративного, податкового, митного права та інших галузей права, законодавства про адміністративні правопорушення, організовувати ведення претензійно-позовної роботи: надавати клієнту правову допомогу щодо захисту прав та інтересів останнього в судах будь-якої спеціалізації та інстанції (місцевих судах, апеляційних судах, Верховному Суді).
Відповідно до пункту 4.1. Договору вартість наданих юридичних послуг та порядок їх оплати узгоджуються сторонами в додаткових угодах до даного договору, якщо послуги надаються не на умовах «pro bono».
За змістом додаткової угоди від 05.09.2022 до договору сторонами погоджено такі умови оплати праці адвоката: 3 000 грн    одна година роботи; 8 000 грн    оплата за участь в судовому засіданні в Господарському суді міста Києва (включає в себе, зокрема, вартість харчування та проїзду по м. Києву, які окремо не оплачуються); вартість залізничних квитків на проїзд до м. Києва та повернення до м. Дніпро оплачується додатково згідно ціни, зазначеної у залізничних квитках.
Із рахунку від 28.11.2022 №1 до договору слідує, що адвокатом надані послуги на загальну суму 42 217 грн, з якої: аналіз позовної заяви та додатків до неї (справа №910/6891/22) - 1 година (05.09.22), 3 000 грн/год = 3    000 грн; участь 08.09.22 в судовому засіданні у справі №910/6891/22 в Господарському суді міста Києва 8 000 грн/засідання = 8    000 грн; залізничні квитки - 1 228,30 грн; підготовка та подання відповіді на відзив у справі №910/6891/22 - 2 години (30.09.22), 3 000 грн/год = 6    000 грн, підготовка та подання заяви з процесуальних питань у справі №910/6891/22 - 0,1 години (30.09.22), 3 000 грн/год = 300 грн; участь 06.10.22 в судовому засіданні у справі №910/6891/22 в Господарському суді міста Києва, 8 000 грн/засідання = 8    000 грн; залізничні квитки    1    319,10 грн; участь 27.10.22 в судовому засіданні у справі №910/6891/22 в Господарському суді міста Києва, 8 000 грн/засідання = 8    000 грн; залізничні квитки    1269,60 грн; підготовка та подання заяви про проведення судового засідання у справі №910/6891/22 в режимі відеоконференції - 0,2 години (18.11.22), 3 000 грн/год = 600 грн; підготовка та участь 24.11.22 в судовому засіданні у справі №910/6891/22 в режимі відеоконференції, 3 000 грн/год = 3    000 грн; підготовка заяви про ухвалення додаткового рішення щодо витрат на правничу допомогу справі №910/6891/22 - 0,5 години (28.11.22), 3 000 грн/год = 1    500 грн.
Отже фактично у матеріалах справи міститься детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.
Як вірно зазначив суд першої інстанції, положеннями пункту 2 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат.
Натомість, доказів понесення адвокатом фактичних витрат на проїзд, а саме придбаних залізничних квитків, до матеріалів справи не долучено.
Таким чином, недоведеними є заявлені до відшкодування витрати у розмірі 3 817,00 грн, висновки суду першої інстанції з приводу чого є обґрунтованими.
В іншій частині витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 38    400,00 грн доведені належними та допустимими доказами, переліченими вище, та підлягають задоволенню пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до пункту 3 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, а саме в сумі 38 399,97 грн.
Стосовно доводів апеляційної скарги відповідача про те, що заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу неспівмірні зі складністю справи та є завищеними, колегія суддів зазначає наступне.
За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України    розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, зазначено, що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», п.п. 79 і 112).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі    статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод    1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).
Однак, дослідивши заперечення відповідача проти розподілу витрат на правничу допомогу, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає, що такі доводи ґрунтуються виключно на припущеннях відповідача щодо їх неспівмірності з предметом спору.
Судом, натомість, встановлено, що дії представника позивача були спрямовані на прагнення до якнайшвидшого вирішення спору, розмір витрат на професійну правничу допомогу належним чином підтверджений, обґрунтований та пропорційний до предмета спору, з урахуванням ціни позову та значення справи для сторін. Присуджена судом до стягнення з відповідача сума витрат на правничу допомогу у розмірі 38 399,97 грн становить приблизно 5,28% від присудженої до стягнення за основним рішенням суду суми (727    164,17 грн) та не може вважатися неспівмірною із предметом спору в даній справі.
За наведених обставин, колегія суддів, враховуючи рівень складності справи та обсяг доказів, що підлягали вивченню та аналізу, участь представника позивача у трьох судових засіданнях в залі суду та в одному судовому засіданні в режимі відеоконференції, здійснивши оцінку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, дійшла висновку про обґрунтованість присуджених додатковим судовим рішенням до стягнення з відповідача 38 399,97 грн витрат на правничу допомогу.
Усі інші доводи  та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.
При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржниками зроблено не було.
Доводи апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю «Добродія Трейд» не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції про часткове задоволення позову та заяви ТОВ «Ландманн» про відшкодування витрат на правничу допомогу. 
Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі та додаткове рішення суду обґрунтованими, прийнятими з додержанням норм матеріального та процесуального права та такими, що відповідають чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для їх скасування чи зміни не вбачається. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Добродія Трейд» є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.
Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Добродія Трейд» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2022 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 у справі №910/6891/22 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2022 у справі №910/6891/22 залишити без змін.
Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 у справі №910/6891/22 залишити без змін.
Судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2022 у справі №910/6891/22 покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Добродія Трейд».
Матеріали справи №910/6891/22 повернути до місцевого господарського суду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.
          Повний текст постанови складено та підписано 16.03.2023.

Головуючий суддя                                                            Ю.Б. Михальська 

Судді                                                                                І.М. Скрипка

                                                                                А.І. Тищенко