У х в а л а    
Іменем України
24 березня 2023 року
м. Київ
справа № 295/12775/22-ц
провадження № 61-3437 ск 23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д., розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 19 грудня 2022 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 20 лютого 2023 року у справі за заявою  ОСОБА_1 , заінтересована особа - Житомирська державна нотаріальна контора, про встановлення правонаступництва,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, у якій просив визнати його «універсальним правонаступником» після смерті матері - ОСОБА_2 та смерті подружжя: зятя - ОСОБА_3 , сестри - ОСОБА_4 .
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 19 грудня 2022 року 
у відкритті провадження у справі за заявою  ОСОБА_1 , заінтересована особа - Житомирська державна нотаріальна контора, про встановлення правонаступництва відмовлено. 
Постановою Житомирського апеляційного суду від 20 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 19 грудня 2022 року залишено без змін. 
10 березня 2023 року до Верховного Суду через відділ «Прийом громадян»  ОСОБА_1 подано касаційну скаргу, у якій просить ухвалу суду першої та постанову суду апеляційної інстанцій скасувати, прийняти нову постанову про задоволення заяви.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Перевіривши доводи касаційної скарги ОСОБА_1 , у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Із оскаржуваних судових рішень, доданих до скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша 
статті 2 ЦПК України).
Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина сьома статті 19 ЦПК України).
У частині першій статті 293 ЦПК України зазначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (частина перша статті 315 ЦПК України).
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі 
№ 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) викладено правовий висновок про те, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зазначено, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. 
У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Звертаючись до суду із заявою в порядку окремого провадження, 
ОСОБА_1 просив встановити факт, що має юридичне значення, а саме визнати його «універсальним правонаступником» після смерті матері - ОСОБА_2 та після смерті подружжя: зятя - ОСОБА_3 , сестри - ОСОБА_4 . Посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_2 , яка, у свою чергу, не завершила за життя процедуру отримання спадщини після смерті дочки - ОСОБА_4 , померлої 
ІНФОРМАЦІЯ_2 , та зятя - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Тому, на його думку, він є правонаступником після смерті зазначених осіб внаслідок спорідненості.
Відповідно до пункту 1 частина першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Положення «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186, пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосується як позовів, які не підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц).
Відмовляючи у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 
частини першої статті 186 ЦПК України, суд першої інстанції, з яким погодився 
й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що юридичний факт, про встановлення якого просив ОСОБА_1 , у порядку окремого провадження встановленим бути не може, оскільки визначено інший порядок їх встановлення.
Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що відповідно до частин першої, другої статті 1228 ЦК України вкладник має право розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі). Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним.
Порядок отримання у спадщину частки у господарському товаристві врегульовано положеннями Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», книгою шостою «Спадкове право» Цивільного кодексу України. 
Встановлення «універсального правонаступництва», з метою залучення ОСОБА_1 у якості потерпілого у кримінальному провадженні, розслідування по якому здійснюється згідно з частиною першою статті 115 КК України за фактом смерті ОСОБА_3 , то судом апеляційної інстанції вірно роз`яснено, що у частині шостій статті 55 КПК України передбачено так зване правонаступництво у кримінальному провадженні. 
Згідно із положеннями цієї норми, якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення частин першої-третьої цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи. Потерпілим визнається одна особа з числа близьких родичів чи членів сім`ї, яка подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого, а за відповідним клопотанням - потерпілими може бути визнано кілька осіб.
Верховний Суд зазначає, що будь-яке порушене право підлягає захисту 
в установленому для цього порядку. Відтак, справи про встановлення факту, який просить у своїй заяві ОСОБА_1 , не підлягають вирішенню 
у порядку цивільного судочинства, оскільки визначено інший порядок їх вирішення. Суд своїм рішенням не може підміняти діяльність відповідних органів.
Доводи касаційної скарги спростовуються вищенаведеним та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростувалита ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм процесуального права й висновків суду першої та апеляційної інстанцій 
не спростовують, на законність судових рішень не впливають.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним 
і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира 
від 19 грудня 2022 року та постанову Житомирського апеляційного суду 
від 20 лютого 2023 року у справі за заявою  ОСОБА_1 , заінтересована особа - Житомирська державна нотаріальна контора, про встановлення правонаступництва відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                                Б. І. Гулько

                                                                                                                 Г. В. Коломієць

                                                                                                                Д. Д. Луспеник