ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" лютого 2023 р.                                                                     Справа №907/38/22
Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів: 
головуючий суддя                                                            Желік М.Б.  
судді                                                                            Скрипчук О.С. 
                                                                                            Галушко Н.А.

за участю секретаря судового засідання Гуньки О.П.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» №1.13-7199 від 23.11.2022 (вх.ЗАГС №01-05/2964/22 від 01.12.2022) 
на рішення Господарського суду Закарпатської області від 04.11.2022 (суддя Лучко Р.М., повний текст складено 08.11.2022) 
у справі №907/38/22
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця», м. Вінниця
до відповідача Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 
про стягнення 950 301,45 грн.           

за участю представників:
від позивача: Корсунець Д.В. – представник (в режимі відеоконференції)
від відповідача: Зданевич С.О. – представник 

Учасникам процесу роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46, Господарського процесуального кодексу України. 
Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 04.11.2022 у справі №907/38/22 відмовлено у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 950 301,45 грн.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач звернувся до Західного апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить відкрити апеляційне провадження, скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 04.11.2022 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТзОВ «Енера Вінниця» задоволити в повному обсязі. Стягнути з відповідача заборгованість за спожиту електроенергію та витрати по сплаті судового збору в розмірі 35 636,30 грн.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2022 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії судді – Галушко Н.А., Скрипчук О.С.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 06.12.2022 відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 21.12.2022.
13.12.2022 на електронну адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. №01-04/7112/22 від 13.12.2022), в якому відповідач просить залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін. 
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 21.12.2022 розгляд справи відкладено на 01.02.2023.
В судовому засіданні 01.02.2023 представник апелянта надав суду пояснення щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, просив оскаржене рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТзОВ «Енера Вінниця» задоволити в повному обсязі.
Представник відповідача заперечив щодо задоволення вимог апеляційної скарги з підстав, наведених у відзиві, просив оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін, з огляду на наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 950301,45 грн заборгованості за спожиту електричну енергію. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач, всупереч умовам договору  про постачання електричної енергії споживачу №ЗК-83№119/21 від 24.05.2021, не сплатив заборгованість за спожиту у жовтні та листопаді 2021 року електричну енергію на суму 950 301,45 грн.
Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначав, що договір про постачання електричної енергії споживачу №ЗК-83№119/21 від 24.05.2021 укладено сторонами за результатами проведення відкритих торгів на закупівлю електричної енергії відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі», і згідно з умовами договору, загальна вартість всього обсягу поставки складає 1 350 676,00 грн., а ціна – 2,12871337 грн./кВт*год. Протягом серпня – вересня 2021 сторони підписали дві додаткові угоди про збільшення ціни за електричну енергію до 2,55397 грн./кВт*год. Загальна кількість спожитої електричної енергії за червень-вересень 2021 склала 451161 кВт на загальну суму 1 044 602,70 грн., військова частина НОМЕР_1 оплатила рахунки за спожиту електричну енергію за червень-вересень 2021 року, станом на 01.10.2021 залишок по договору складав 306 073,30 грн. Без врахування суми залишку по договору позивач виставив рахунки до оплати за спожиту електроенергію за жовтень 2021 року на суму 428 185,78 грн. та за листопад 2021 року на суму 522 115,67 грн. 09.12.2021 сторони підписали додаткову угоду №3 до договору від 09.12.2021 про зменшення суми договору на 306 073,30 грн., відтак загальна сума договору поставки становить 1 044 602,70 грн., а позовна вимога про стягнення заборгованості на суму 950 301,45 грн. є необґрунтованою у зв`язку з порушенням норм Закону України «Про публічні закупівлі» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 №312.
Місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржене рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, встановив недоведеність факту постачання відповідачу електричної енергії на суму позовних вимог 950 301,45 грн саме на підставі договору №ЗК-83 №119/21 від 24.05.2021, врахував, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за поставлену електроенергію в сумі 950 301,45 грн. заявлено саме на підставі договору №ЗК-83 №119/21 від 24.05.2021, зобов`язання за яким щодо поставки визначеної договором кількості електричної енергії відповідачу та її оплати в сторін припинилися, та дійшов висновку про безпідставність твердження позивача про порушення відповідачем умов цього договору.
Окрім того, суд першої інстанції зазначив, що оскільки позивачем, при зверненні до суду з матеріально-правовою вимогою визначено в якості предмета позову – стягнення заборгованості за договором, а підставою позову - неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором, суд не вправі самостійно вийти за межі означених позивачем вимог та прийняти рішення щодо позовної вимоги, яка до суду не пред`являлася.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що оскаржене рішення є незаконним та необґрунтованим в частині невідповідності висновків суду першої інстанції встановленим обставинам справи, порушенням норм процесуального права, з неправильним застосуванням норм матеріального права.
Так, скаржник вважає, що висновки суду про те, що позивач не довів факт здійснення постачання електроенергії на суму 950 301,45 грн. в рамках виконання сторонами договору №ЗК-83 №119/21 від 24.05.2021 суперечать встановленим обставинам справи, адже згідно з умовою пункту 2.1. договору постачальник продає електричну енергію для забезпечення потреб об`єктів споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору. Тобто позивач зобов`язаний здійснювати постачання електричної енергії відповідачу згідно з договором, а отже, постачання електричної енергії в жовтні та листопаді 2021 року передбачено умовами договору №ЗК-83 №119/21 від 24.05.2021.
Апелянт звертає увагу на умови розділу 5 договору, які визначають порядок розрахунків між сторонами, а також на п.13.1., відповідно до якого договір діє в частині постачання електроенергії до 31.12.2021, а в частині розрахунків – до повного його виконання. 
Також вказує, що у додаткових угодах №1 і №2 до договору було збільшено ціну за 1 кВт/год електричної енергії, але при цьому, встановлений у абз.2 п.2.1. договір обсяг постачання не змінювався. 
На виконання умов договору постачання електричної енергії споживачу (із врахуванням додаткових угод) в жовтні та листопаді 2021 відповідачу здійснено постачання електричної енергії в обсязі 167 655 кВт/год на суму 428 185,78 грн. (в жовтні) та 204 433 кВт/год на суму 522 115,67 грн. (в листопаді 2021), на загальну суму 950 301,45 грн. (з ПДВ), які відповідачем не сплачено, і саме у зв`язку з цим позивач звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 950 301,45 грн. за поставлену електричну енергію.
Апелянт наголошує, що ПрАТ «Закарпаттяобленерго» як оператор системи розподілу, який відповідно до положень Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП №311 від 14.03.2018, надає адміністраторам розрахунків та учасникам ринку сертифіковані дані комерційного обліку в обсязі, необхідному та достатньому для проведення ними розрахунків та виставлення рахунків своїм контрагентам, передало постачальнику ТзОВ «Енера Вінниця» фактичні обсяги споживання електричної енергії по Військовій частині НОМЕР_1 за жовтень та листопад 2021 року в розрізі 27 точок обліку, які визначені в договорі в межах його дії. 
Дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку електричної енергії. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та або/наданих послуг (п.4.3. Правил). Керуючись абз.2 п.5.3. договору, п.4.3. правил, позивач склав акти прийняття-передавання товарної продукції активної електричної енергії №ЗК-83/№119/21/326898/1 від 31.10.2021, №ЗК-83/№119/21/360017/1 від 30.11.2021, рахунки №ЗК-83/№119/21/326898/1 від 31.10.2021, №ЗК-83/№119/21/360017/1 від 30.11.2021 за цінами, визначеними додатковою угодою №2 до договору, такі рахунки було направлено відповідачу і він їх отримав 22.12.2021. При цьому, матеріали справи не містять жодних обґрунтованих заперечень відповідача з приводу підписання вказаних актів, їх змісту щодо визначення обсягів та вартості спожитої електричної енергії, тому, за загальним правилом, вказані акти вважаються підписаними та узгодженими сторонами. 
Окрім того, скаржник вказує, що відповідач здійснював споживання електричної енергії понад обсяги, визначені договором, майже на 40%, та не заперечував проти поставки електричної енергії у такій кількості, хоча згідно з п.п.9 п.6.2. договору мав обов`язок контролювати визначені обсяги закупівель та у разі відхилення фактичного споживання електричної енергії в обсязі +/- 10% повідомляти постачальника про зміни в обсязі споживання. 
Апелянт зазначає, що здійснював постачання електричної енергії відповідно до договірних відносин, які діяли на момент дії договору, однак, суд першої інстанції не врахував те, що споживання електричної енергії без укладення відповідних договорів на роздрібному ринку не допускається (п.3.1.9. глави 3.1. розділу ІІІ Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП  №312 від 14.03.2018), доказів укладення договору про постачання електричної енергії із іншим постачальником за спірний період матеріали справи не містять, а також не взяв до уваги факту поставки (споживання) 372 088 кВт/год електричної енергії відповідачу в межах дії договору №ЗК-83 №119/21 від 24.05.2021, що підтверджується  належними та допустимими доказами.
Окрім того, апелянт зауважує, що суд не надав належної оцінки додатковій угоді №3 про розірвання договору з 01.12.2021 в частині постачання електричної енергії, проект якої позивач направив відповідачу 09.11.2021, а відповідач отримав 11.11.2021, проте, приймаючи пропозиції позивача 09.12.2021, відповідач порушив строк розгляду вказаної угоди, встановлений у ч.3 ст.188 ГК України, і на момент її підписання відповідачем – 09.12.2021, запропоновані умови угоди були для позивача вже не актуальними і неприйнятними, а в матеріалах справи відсутні докази надсилання додаткової угоди №3 позивачу.  
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що наведені апелянтом доводи не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин справи та висновків суду. 
Відповідач наголошує, що системний правовий аналіз Закону України «Про ринок електричної енергії» свідчить про те, що характер правовідносин, які випливають з договору про постачання електричної енергії споживачу №ЗК-83 №119/21 від 24.05.2021 необхідно оцінювати також із врахуванням особливостей, врегульованих Законом України «Про публічні закупівлі», адже закупівля електричної енергії відбувалась для задоволення потреб державної установи і здійснювалась за державні кошти. 
Сторонами в процесі виконання господарського договору, з дотриманням вимог ч.5 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі» двічі було досягнуто домовленості щодо збільшення ціни за одиницю товару, що призвело до зменшення фактичного обсягу поставки електричної енергії в результаті внесення змін до істотних умов договору, але в межах загальної вартості договору, погодженої сторонами відповідно до проведеної процедури закупівлі UA-2021-04-09-000254-b. Вказане узгоджується із імперативними нормами Закону України «Про публічні закупівлі» щодо недопущення збільшення суми, зазначеної в договорі про закупівлю та спростовує доводи апелянта щодо охоплення договором фактичного обсягу електричної енергії. 
Відповідач вказує, що доводи апелянта про наявність обов`язку контролювати обсяги закупівель електричної енергії та повідомляти постачальника про відхилення фактичного споживання не охоплювались позовними вимогами та спростовуються тим, що постачальник готував та направляв споживачу акти виконаних робіт за період з червня по вересень 2021 року та володів інформацією щодо фактичного споживання електричної енергії, поставленої в межах укладеного сторонами договору.
Окрім того, відповідач зазначає, що із врахуванням вимог ч.5 ст.269 ГПК України неприйнятними є доводи апелянта щодо неактуальності умов додаткової угоди №3 від 09.12.2021, а також щодо відсутності підтвердження надсилання додаткової угоди до №3 позивачу, оскільки такі аргументи не були предметом дослідження в суді першої інстанції, а між сторонами відсутній судовий спір щодо дійсності змін, внесених додатковою угодою №3 до договору. Відповідно до вказаної додаткової угоди відповідач на законних підставах скоректував (зменшив) свої бюджетні зобов`язання з оплати за спожиту електроенергію у 2021 році в органах Державної казначейської служби України у Закарпатській області.
Щодо безпідставності проведення розрахунків понад обсяги, які не охоплюються загальною сумою господарського договору, фінансування якого здійснюється за бюджетні кошти, відповідач також покликається на правову позицію   Верховного Суду, викладену у справі №905/748/18, та Західного апеляційного господарського суду, викладену у справі №907/224/22.
З огляду на вказані аргументи відповідач у відзиві просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.
Матеріалами справи підтверджуються наступні фактичні обставини спору.
24 травня 2021 року за результатом проведення процедури закупівлі відповідно до вимог Закону України «Про публічні закупівлі» Товариство з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» (постачальник) та Військова частина НОМЕР_1 (споживач) уклали договір про постачання електричної енергії споживачу №ЗК-83 №119/21, за умовами якого постачальник продає електричну енергію (09310000-5) (ДК 021:2015) споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач, в свою чергу, оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору (п.2.1. договору). Кількість - 634 503,461 кВт/год.
Відповідно до п.2.3. договору обсяги закупівлі товарів можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків та потреби в електроенергії.
Відповідно до п.3.3. договору постачальник за цим договором не має права вимагати від споживача будь-якої іншої плати за електричну енергію, що не визначена у комерційній пропозиції, яка є додатком до цього договору. 
У пункті 4.2. договору сторони узгодили обов`язок постачальника забезпечити комерційну якість послуг, які надаються споживачу за цим договором, що передбачає вчасне та повне інформування споживача про умови постачання електричної енергії, ціни на електричну енергію та вартість послуг, що надаються, надання роз`яснень положень актів чинного законодавства, якими регулюються відносини сторін, ведення точних та прозорих розрахунків із споживачем, а також можливість вирішення спірних питань шляхом досудового врегулювання.
У пункті 5.1. договору сторони обумовили, що споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору. Ціна за спожиту електричну енергію у 2021 р., за 1 кВт/год, без урахування тарифів на її розподіл, становить 2,128713 грн. з урахуванням ПДВ. Загальна вартість всього обсягу поставки складає 1 350 676,00 грн. з ПДВ, в тому числі вартість електричної енергії, відшкодованої орендарями, яка орієнтовно складе 500 000,00 грн.
У персональній комерційній пропозиції, яка є додатком №2 до договору постачання електричної енергії споживачу №ЗК-83 №119/21 від 24.05.2021, передбачено, що споживач здійснює оплату за фактично спожиту в розрахунковому періоді електричну енергію; рахунок надається споживачу не пізніше 5 робочого дня з дати отримання постачальником даних від оператора системи розподілу про обсяги спожитої (розподіленої) електричної енергії; оплата рахунка постачальника за договором має бути здійснена споживачем у строки, визначені в рахунку, але не більше 10 робочих днів від дати його отримання споживачем.
Розрахунковим періодом відповідно до п. 5.5. договору є календарний місяць.
Відповідно до п.5.8. договору якщо споживач не здійснив оплату за цим договором у строки, передбачені комерційною пропозицією, постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання електричної енергії споживачу у порядку, визначеному ПРРЕЕ.
Відповідно до п.6.2 договору споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору (п.п.1) та контролювати обсяги закупівель, передбачені додатком 3 і у разі відхилення фактичного споживання електричної енергії в обсязі +/- 10% повідомляти постачальника про зміни в обсязі споживання (п.п.9).
Постачальник має обов`язок повідомити про зміну будь-яких умов договору споживача не пізніше, ніж за 20 днів до їх застосування з урахуванням інформації про право споживача розірвати договір, а також повідомити споживача в порядку, встановленому законом, про будь-яке збільшення ціни і про право припинити дію договору без сплати будь-яких штрафних санкцій чи іншої фінансової компенсації постачальнику, якщо споживач не приймає нові умови (п.13.2 договору).
Згідно із п.13.1 договору він набуває чинності з дати його підписання сторонами та скріплення їх підписів печатками, і діє в частині постачання електроенергії до 31.12.2021 (включно), а в частині розрахунків до повного його виконання.
В договорі також обумовлено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватись після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: 1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема, з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника (в такому випадку ціна договору зменшується в залежності від зміни таких обсягів); 2) збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю; 3) покращення якості предмета закупівлі, за умови що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю; 4) продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю; 5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку; 6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування; 7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни; 8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини шостої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Аналогічні умови зміни істотних умов договору про закупівлю після його укладення передбачає стаття 41 Закону України «Про публічні закупівлі» в редакції, чинній на момент укладення договору – 24.05.2021.
У додатку 3 до договору сторони погодили план-графік постачання електричної енергії на період з червня по грудень 2021 року із зазначенням обсягів постачання (90 000 кВт/г у червні-листопаді та 94 503,461 кВт/г у грудні), у якому також зазначено, що зміна обсягів здійснюється в порядку, що передбачений договором.
20.08.2021 сторони уклали додаткову угоду №1 до договору, відповідно до п.1 якої на підставі п.5 ч.5 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі», п.12.3. договору у зв`язку з коливанням середньозваженої ціни на ринку сторони дійшли згоди внести зміни до договору шляхом викладення п.5.1. договору та п.1 додатку №1 до договору (персональна комерційна пропозиція) в новій редакції, збільшивши ціну за 1 кВт/год електричної енергії з 2,128713 грн до 2,322214 грн.
02.09.2021 сторони уклали додаткову угоду №2/21 до договору, згідно з якою на підставі п.5 ч.5 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі», п.12.3. договору у зв`язку з коливанням середньозваженої ціни на ринку сторони дійшли згоди внести зміни до договору шляхом викладення п.5.1. договору та п.1 додатку №1 до договору (персональна комерційна пропозиція) в новій редакції, повторно збільшивши ціну за 1 кВт/год електричної енергії з 2,322214 грн до 2,553970 грн. 
При цьому, умовами додаткових угод №1 та №2 встановлений у абз.2 п.2.1. договору обсяг постачання (кількість електричної енергії) не змінювався.
09.12.2021 сторони уклали додаткову угоду №3 до договору, відповідно до якої постачальник і споживач у зв`язку з неможливістю виконання своїх зобов`язань дійшли згоди розірвати з 01.12.2021 договір в частині постачання електричної енергії.
У пункті 2 додаткової угоди №3 сторони домовились зменшити суму договору на 306 073,30 грн. Пункт 5.1. договору викладено в новій редакції, відповідно до якої загальна вартість договору становить 1 044 602,70 грн, а відповідно до зміненого сторонами абз.1 п.2.1. договору очікуваний обсяг постачання електричної енергії становить 451 161 кВт/год.
Щодо додаткової угоди №3 апелянт вказує, що проект цієї угоди було надіслано відповідачу 09.11.2021 та отримано ним 11.11.2021, проте, приймаючи пропозиції позивача 09.12.2021, відповідач порушив строк розгляду вказаної угоди, встановлений у ч.3 ст.188 ГК України, і на момент її підписання відповідачем – 09.12.2021, запропоновані умови угоди були для позивача вже не актуальними і неприйнятними, а в матеріалах справи відсутні докази надсилання додаткової угоди №3 позивачу.  
Колегія суддів апеляційної інстанції критично оцінює такі доводи, адже норма ч.3 ст.188 ГК України, за змістом якої сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду, не передбачає будь-яких правових наслідків недотримання двадцятиденного строку розгляду пропозиції, а матеріали справи не містять доказів визнання додаткової угоди недійсною чи факту її оспорення позивачем. Докази надсилання додаткової угоди 3 постачальнику, а саме опис вкладення в цінний лист, фіскальний чек пошти та поштова накладна, в матеріалах справи наявні (а.с.133-135).
Копію додаткової угоди №3 від 09.12.2021 було надано відповідачем разом з відзивом на позовну заяву, відповідь на відзив було залишено без розгляду ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 25.08.2022, однак, і у цій відповіді позивач не заперечував обставин укладення сторонами додаткової угоди 3.
У відповідності до ч.4 ст.165 ГПК України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього. Відповідно до вимог ч.3 ст.166 ГПК України вказана норма застосовується також до відповіді позивача на відзив відповідача. 
Споживання відповідачем електричної енергії в кількості 451 161 кВт/год та її оплата військовою частиною на суму 1 044 602,70 грн не заперечується сторонами у справі. 
Такий обсяг та загальна вартість всього обсягу поставки відповідає умовам п.5.1. договору зі змінами, внесеними додатковою угодою №3 до договору.
Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо стягнення зі споживача заборгованості за договором про постачання електричної енергії споживачу №ЗК-83 №119/21 від 24.05.2021 (з врахуванням додаткових угод №1 та №2), позивач вказує, що здійснив постачання електричної енергії в обсязі 167 655 кВт/год на суму 428 185,78 грн в жовтні 2021 та 204 433 кВт/год на суму 522 115,67 грн. в листопаді 2021 (в загальній сумі 950 301,45 грн (з ПДВ)) та виставив відповідачу відповідні рахунки, які залишились неоплачені. 
Вказані обставини позивач підтверджує актами прийняття-передавання товарної продукції – активної електричної енергії №ЗК-83/№119/21/326898/1 від 31.10.2021, №ЗК-83/№119/21/360017/1 від 30.11.2021 (підписані постачальником), рахунками №ЗК-83/№119/21/326898/1 від 31.10.2021, №ЗК-83/№119/21/360017/1 від 30.11.2021 та реєстрами споживання, наданими оператором системи розподілу споживача (ПрАТ «Закарпаттяобленерго») за жовтень-листопад 2021 року.
Таким чином, підставою заявленого позову є порушення відповідачем умов договору №ЗК-83 №119/21 від 24.05.2021 в частині оплати поставленої відповідно до умов цього договору електричної енергії.
Відповідно до ч.1 ст.173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Аналогічні за змістом норми містяться і в ст.ст.509,526 Цивільного кодексу України.
До вимог господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з врахуванням особливостей, передбачених ГК України.
Відповідно до ч.1 ст.275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України «Про ринок електричної енергії».
Відповідно до ч.2 ст.56 Закону України «Про ринок електричної енергії» договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про публічні закупівлі» договором про закупівлю є господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.
У спірних правовідносинах сторони уклали договір про постачання електричної енергії споживачу №ЗК-83 №119/21 від 24.05.2021 за результатами проведення Військовою частиною процедури публічної закупівлі за бюджетні кошти, відтак у цьому випадку застосуванню підлягає Закон України «Про публічні закупівлі» в редакції, чинній станом на дату укладення договору, норми якого є спеціальними в частині визначення правових підстав внесення змін та доповнень до договорів, укладених за наслідком публічних закупівель, та повинні застосовуватися переважно щодо норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.
Частиною  4 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі» встановлено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
Відповідно до ч.5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, визначених у цій статті (зокрема,  зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю).
Аналогічні положення закріплено сторонами у договорі (п.п. 13.3., 13.10.).
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції вірно встановив факт початкового укладення між сторонами договору строком дії до 31.12.2021, його подальше розірвання з 01.12.2021 та внесення додатковою угодою №3 змін до договору в частині загальної вартості (ціни) договору - 1 044 602,70 грн та обсягу постачання електричної енергії, що становить - 451 161 кВт/год, а також те, що відповідач протягом строку дії договору здійснив оплату вартості поставленої йому в період з травня по вересень 2022 року включно електричної енергії в розмірі 1 044 602,70 грн.
Таким чином, загальна вартість (ціна) зміненого додатковою угодою №3 до договору відповідачем сплачена в повному обсязі згідно з його граничною сумою, що була визначена сторонами визначена у додатковій угоді №3 до договору.
Тобто, загальний обсяг та вартість електричної енергії, визначених у договорі №ЗК-83 №119/21 від 24.05.2021, не охоплювали постачання електричної енергії у період з жовтня по листопад 2021 року.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що постачальник мав обов`язок здійснити постачання електричної енергії за договором, а відповідач зобов`язаний провести розрахунок за договором за фактично спожиту електричну енергію, з огляду на те, що до спірних правовідносин норми матеріального права мають бути застосовані з урахуванням Закону України «Про публічні закупівлі», яким установлені правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад.
Так, відповідно до ч.10 ст.3 Закон України «Про публічні закупівлі» забороняється придбання товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель/спрощених закупівель, визначених цим Законом, та укладення договорів про закупівлю, які передбачають оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель/спрощених закупівель, визначених цим Законом. 
Метою встановлення таких обмежень є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
Щодо доводів апелянта про те, що споживач мав повідомити про перевищення обсягу поставленої електроенергії, слід зазначити, що ст.56 Закону України «Про ринок електричної енергії» також визначено обов`язок електропостачальника надавати споживачам у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, дані про споживання ними електричної енергії, тобто постачальник повинен бути обізнаним з фактом вичерпання обсягу електроенергії обумовленого договором, укладеним на підставі Закону України «Про публічні закупівлі».
Слід також зазначити, що відповідно до п.12 ч.1 ст.2 Бюджетного кодексу України бюджетні установи є неприбутковими та утримуються  повністю за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету. 
Згідно з ч.3 ст.48 БК України розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, за якими розпорядником бюджетних коштів взято зобов`язання без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), є недійсними. За такими операціями не виникають бюджетні зобов`язання та не утворюється бюджетна заборгованість.
Враховуючи наведені норми відповідач як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня (отримувач бюджетних коштів), є замовником послуг в обсязі та в межах видатків, що визначені розпорядниками бюджетних коштів вищого рівня, а отже, зобов`язання відповідача перед позивачем щодо розрахунку за електричну енергію обмежувались обсягом замовлення за бюджетні кошти, яке (замовлення) відповідало ціні договору, в редакції додаткової угоди №3 від 09.12.2022, що була сплачена позивачу в повному обсязі за рахунок коштів бюджету в межах бюджетних асигнувань. 
Доказів внесення змін в договір про постачання електричної енергії споживачу в частині збільшення обсягу електричної енергії та, відповідно, й ціни договору на жовтень-листопад 2022 року матеріали справи не містять.
Отже, у відповідача не виникло обов`язку по оплаті електричної енергії, отриманої у жовтні-листопаді 2021 року саме на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу №ЗК-83 №119/21 від 24.05.2021, який повністю виконаний сторонами, виходячи із його істотних умов.
При цьому, нормою частини шостої ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі» визначено можливість продовження дії договору про закупівлю на строк, достатній для проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі на початку наступного року лише в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в початковому договорі про закупівлю, укладеному в попередньому році та за умови, якщо видатки на досягнення цієї цілі затверджено в установленому порядку.
Із врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що договір № ЗК-83 №119/21 від 24.05.2021 міг бути продовжений сторонами шляхом укладення додаткової угоди до даного договору на строк для проведення наступної процедури закупівлі/спрощеної закупівлі на суму, що не перевищує 208 920,54 грн. (20% від ціни договору) за умови, якщо б відповідні видатки відповідача було затверджено у встановленому порядку, проте доказів наявності зазначених обставин матеріали справи не містять.
Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені в оскарженому рішенні, про те, що позивач не довів факту постачання відповідачу електричної енергії на суму позовних вимог 950 301,45 грн саме на підставі договору №ЗК-83 №119/21 від 24.05.2021, а відтак не довів факт порушення Військовою частиною НОМЕР_1 умов цього договору, відповідають встановленим обставинам справи. 
Інших підстав для задоволення вимоги про стягнення коштів з відповідача за поставлену електричну енергію у позові не заявлено, тому місцевий господарський суд також правильно застосував процесуальну норму ч.2 ст.237 ГПК України, відповідно до якої при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.
Згідно ст.86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює доказ за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. 
Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.
Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Оскаржуване рішення вказаним вимогам відповідає.
Враховуючи встановлені обставини справи, межі перегляду оскаржуваного рішення, доводи сторін, суд апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають до задоволення, відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін.
В порядку положень ст. 129 ГПК України сплачений скаржником за подання апеляційної скарги судовий збір слід покласти на скаржника.
Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

           1. У задоволенні вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» №1.13-7199 від 23.11.2022 (вх.ЗАГС №01-05/2964/22 від 01.12.2022)  - відмовити.
           2. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 04.11.2022 у справі №907/38/22 – залишити без змін.
           3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги – покласти на скаржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 10.02.2023.

Головуючий суддя                                                            Желік М.Б. 

                              суддя                                                            Галушко Н.А.

                             суддя                                                          Скрипчук О.С.