Справа № 307/3875/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       28 лютого 2023 року м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд у складі:
       головуючого судді: Джуги С.Д.
       суддів: Куштана Б.П., Мацунича М.В.
       з участю секретаря: Чичкало М.А.
       розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2021 року у складі судді Бобрушко В.І. у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, -
                                                           встановив:

У грудні 2019 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія АРКС» звернулося в суд з позовом до  ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 
Позовні вимоги мотивує тим, що 9 серпня 2016 року між Приватним акціонерним товариством страхова компанія «АРКС» та Приватним товариством «Західна аграрна компанія» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту за №80902ст6б, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб напівпричіп-цистерна «Meprotzet», державний номерний знак НОМЕР_1 .
19 травня 2017 року, о 01 год. 30 хв., на 401 км автодороги Київ-Чоп, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю: автомобіля марки «John Deere», державний номерний знак НОМЕР_2 з напівпричепом-цистерною марки «Meprotzet», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_2 (власник напівпричепа-цистерни –ПП «Західна Аграрна компанія» та автомобіля марки «Volvo», державний номерний знак НОМЕР_3 з напівпричепом марки «Koegel Shсo», державний номерний знак НОМЕР_4 , яким керував водій ОСОБА_1 , внаслідок чого було пошкоджено автомобіль напівпричіп-цистерну «Meprotzet», державний номерний знак НОМЕР_1 , що був застрахований позивачем за договором добровільного страхування наземного транспорту №80902ст6б від 09.08.2016 року (механічні пошкодження транспортних засобів зафіксовані в довідці №3017139430367198 про дорожньо-транспортну пригоду, фотографіях з місця дорожньо-транспортної пригоди та акті огляду пошкодженого транспортного засобу з додатками). 
Згідно довідки №3017139430367198 про дорожньо-транспортну пригоду та постанови Тячівського районного суду Закарпатської області від 5 липня 2017 року (справа №307/1508/17), дорожнього-транспортна пригода сталася внаслідок порушення вимог водієм ОСОБА_1 правил дорожнього руху (ст. 124 КУпАП України). 
Страхувальник звернувся до позивача з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу. Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту №АХА2217441 від 12.07.2017 року та умов договору страхування №80902ст6б від 09.08.2016 року, розмір страхового відшкодування склав 412402,84 гривень, яке позивачем було перераховано на користь Вигодонабувача згідно платіжного доручення №351732 від 17.07.2018 року. Відповідно до договору страхування №80902ст6б від 09.08.2016 року (додаткової угоди №3) вигодонабувачем за договором страхування є АТ «Райффайзен Банк Аваль». Пунктом 22.6 договору страхування № 80902 ст6б від 09.08.2016 року передбачено, що страхове відшкодування може бути виплачене страхувальнику або за наявності вигодонабувача – особі, вказаній у листі вигодонабувача. Листом від 11.07.2017 року за №01-04-1/1246 вигодонабувачем було погоджено виплату страхового відшкодування на рахунок вигодонабувача. Відповідно до п. 22.7 договору страхування №80902ст6б від 09.08.2016 року розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збитків, визначених договором. Відповідно до п. 16 договору страхування №80902ст6б від 09.08.2016 року повна загибель майна – випадок, коли вартість відновлення пошкодженого майна перевищує 70% страхової суми за договором. Відповідно до п.8 Договору страхування №80902ст6б від 09.08.2016 року з урахуванням додаткової угоди №4 страхова сума за договором складає 626300 гривень.
Відповідно до звіту №350К досліджуваний КТЗ (напівпричіп-цистерна «Meprotzet», державний номерний знак НОМЕР_1 , неможливо відновити відповідно до технічних вимог виробника, матеріальний збиток дорівнює ринковій вартості КТЗ і складає 620000 гривень. Відповідно до п. 22.10 Договору страхування №80902ст6б від 09.08.2016 року при повній загибелі майна страхове відшкодування сплачується в розмірі страхової суми за вирахуванням суми знецінення транспортного засобу, вартості наявних залишків транспортного засобу придатних для подальшого використання та встановленої договором франшизи. Розрахунок розміру виплаченого позивачем страхового відшкодування за зазначеним вище страховим випадком наступний: 626300-72582,16-110000-31315=412402,84 гривень, з яких 626300 гривень – страхова сума за договором; 72582,16 гривень – сума знецінення напівпричепа-цистерни «Meprotzet», державний номерний знак НОМЕР_1 ; 110000 гривень – вартість залишків транспортного засобу «Meprotzet», державний номерний знак НОМЕР_1 згідно розрахунку утилізації вартості; 31315 гривень – франшиза згідно договору страхування. 
Таким чином, зважаючи на викладене до АТ «СК «АРКС» (правонаступника АТ «СК «АХА Страхування») перейшло право вимоги на отримання від винної особи ОСОБА_1 компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику КТЗ напівпричіп-цистерна «Meprotzet», державний номерний знак НОМЕР_1 – ПП «Західна аграрна компанія») внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 19.05.2017 року, о 01 год. 30 хв., на 401 км автодороги Київ-Чоп. На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу марки «Volvo», державний номерний знак НОМЕР_3 , з напівпричепом марки «Koegel Shco», державний номерний знак НОМЕР_4 , була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуріанс Груп», згідно полісу №АК/2641566. Полісом №АК/2641566 встановлено ліміт за шкоду майну – 100000 гривень, франшиза встановлена в розмірі 2000 гривень. 
26.02.2018 року позивач звернувся до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу за вих. №1974/18/ЦВ.18.04.2018 року ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було здійснено виплату страхового відшкодування позивачу в розмірі 47629,65 гривень. Виплата в розмірі 47629,65 гривень була здійснена ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в зазначеному розмірі, оскільки ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було виплачено 50370,35 гривень на рахунок Страхувальника за пошкодження автомобіля «John Deere», державний номерний знак НОМЕР_2 . Оскільки ліміт відповідальності ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на одного потерпілого становить 100000 гривень, то ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було вирахувано 50370,35 гривень з страхового відшкодування, перерахованого на користь позивача. За таких обставин, сума збитків, які не відшкодовані на дату подання позову і підлягають стягненню з відповідача становить 364773,19 гривень (412402,84-47629,65=364 773,19 гривень). Позивачем було сплачено страхове відшкодування в розмірі 412402,84 гривень, ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було компенсовано на користь позивача 47629,65 гривень, а отже ціна позову становить 364773,19 гривень. З метою досудового врегулювання спору позивачем 17 серпня 2018 року було направлено на адресу відповідача претензію про регресні вимоги за №СУ/005104/4-3, однак відповідачем не вчинено жодних дій щодо відшкодування збитків.
З врахуванням наведеного просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» 364773,19 гривень шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2021 року заявлений позов задоволено. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АРКС» 364773 (триста шістдесят чотири тисячі сімсот сімдесят три) гривні 19 копійок шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 5471 гривню 60 копійок сплаченого судового збору.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухваливши у справі нове рішення, яким у заявленому позові відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував, що на момент виникнення дорожньо – транспортної пригоди він перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_3 і виконував свої трудові обов`язки, а тому на нього не може бути покладено обов`язок щодо відшкодування шкоди; суд першої інстанції дійшов безпідставних висновків, що в результаті ДТП напівпричіп-цистерна «Meprotzet» неможливо відновити і сума матеріального збитку заподіяного його власнику становить 620 000 грн.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
В судове засідання апелянт, його представник адвокат Рішко П.М. не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлені.
Адвокат Рішко П.М. надіслав суду клопотання про відкладення розгляду справи через хворобу.
З приводу неявки в судове засідання апелянта та його представника слід зазначити наступне.
З матеріалів справи вбачається, що апелянт, його представник жодного разу в судове засідання не з`явилися. 
За клопотанням представника апелянта ОСОБА_4 розгляд даної справи неодноразово відкладався, зокрема: 14.07.2022р., 27.10.2022 р., 20.12.2022 р.
В судове засідання 28.02.2023 року представник апелянта ОСОБА_4 в черговий раз не з`явився і в черговий раз просив відкласти розгляд справи через його хворобу, не надавши при цьому на підтвердження жодних доказів.
Згідно з ч.3 п.п.10,11 ст.ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: розумність строків розгляду справи; неприпустимість зловживання процесуальними правами.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Відповідно до ч.1, ч.2 п.1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: вчинення дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи.
Виходячи з наведеного, враховуючи, що апеляційне провадження у даній справі відкрито 03 лютого 2022 року, розгляд справи неодноразово відкладався через неявку апелянта та його представника, апеляційний суд дійшов висновку, що процесуальна поведінка апелянта та його представника спрямована на затягування і перешкоджання розгляду справи, суперечить завданню цивільного судочинства і є зловживанням процесуальними правами, а тому відхиляє клопотання представника ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи, та вважає за можливий розгляд даної справи у відсутності апелянта та його представника.
Представник позивача Брусков В.Я. в судовому засіданні в режимі відео конференції просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності 
З даними висновками суду погоджується колегія суддів, оскільки такі відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права. 
Відповідно до ч. ч.1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно з приписами ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України)
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Матеріалами справи встановлено, що 19 травня 2017 року, о 01 год. 58 хв., сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів марки «Volvo», державний номерний знак НОМЕР_3 з напівпричепом «Koegel Shco», державний номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_1 та колісного трактора марки «John Deere», державний номерний знак НОМЕР_2 з напівпричепом-цистерна марки «Meprotzet», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ПП «Західна Аграрна компанія» та встановлено пошкодження автомобілів, що стверджено довідкою Управління патрульної поліції №3017139430367198 з доданими фото-таблицями, (а.с.13-16).
Згідно постанови Тячівського районного суду Закарпатської області від 5 липня 2017 року, яка набрала законної сили, відповідач ОСОБА_1 , 19 травня 2017 року, о 01 год. 30 хв., на 401 км автодороги Київ-Чоп, керуючи автомобілем марки «Volvo», державний номерний знак НОМЕР_3 з напівпричепом марки «Koegel Shco», державний номерний знак НОМЕР_4 , не вибрав безпечну швидкість руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення із трактором марки «John Deere», державний номерний знак НОМЕР_2 з напівпричепом-цистерною «Meprotzet», державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження, за що на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень (а.с.12).
Згідно свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_5 власником напівпричепу-цистерни марки «Meprotzet», державний номерний знак НОМЕР_1 , є ПП «Західна аграрна компанія» (а.с.40).
9 серпня 2016 року між позивачем АТ «Страхова компанія «АХА Страхування», правонаступником якого є ПрАТ «Страхова компанія АРКС» та Приватним підприємством «Західна Аграрна Компанія» було укладено договір добровільного комплексного страхування транспортних засобів «Спецтехніка» №80902ст6б та додатки до нього, відповідно до якого було застраховано від збитків також напівпричіп-цистерна марки «Meprotzet», державний номерний знак НОМЕР_1 , дата закінчення дії договору – 10 серпня 2017 року (а.с.29-39).
В п. 16 вказаного договору страхування зазначено, що повна загибель майна – це випадок, коли вартість відновлення пошкодженого майна перевищує 70% страхової суми за договором.
Відповідно до п.8 цього ж договору страхування з урахуванням додаткової угоди №4 страхова сума за договором щодо одного транспортного засобу складає 626300 гривень.
Пунктом 22.6 договору страхування передбачено, що страхове відшкодування може бути виплачене страхувальнику або за наявності вигодонабувача – особі, вказаній у листі вигодонабувача.
Згідно додаткової угоди №3 від 24.11.2016 року до вказаного договору страхування вигодонабувачем за договором добровільного страхування є АТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с.38).
Відповідно до п. 22.7 договору страхування №80902ст6б від 09.08.2016 року розмір страхового відшкодування дорівнює розміру заподіяних внаслідок страхового випадку матеріальних збитків, визначених згідно з п.22.10 цього Договору, за вирахуванням встановленої цим договором франшизи та сум отриманих страхувальником (вигодо набувачем) у відшкодування збитків від інших осіб, але не більше розміру страхової суми.
Також встановлено, що 21 січня 2017 року між ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та ОСОБА_3 було укладено договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/2641566, №АК/2641565 відповідно до яких застраховано цивільно-правову відповідальність водія, пов`язану з експлуатацією автомобіля марки «Volvo», державний номерний знак НОМЕР_3 , з напівпричепом марки «Koegel Shco», державний номерний знак НОМЕР_4 (а.с.44).
22 травня 2017 року ПП «Західна Аграрна компанія» звернулося із повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування до ПрАТ «СК» АХА Страхування» (а.с.20-21).
Згідно звіту оцінювача, аварійного комісара – приватного підприємця ОСОБА_5 від 13 червня 2017 року за №350К про оцінку причепа «Meprotzet», державний номерний знак НОМЕР_1 , акту огляду транспортного засобу 01.06.2017 року з доданими фото-таблицями, матеріальний збиток завданий власникові причепу марки «Meprotzet», державний номерний знак НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді становить 620000 гривень (а.с.22-26).
Згідно страхового акту №АХА2217441 від 12.07.2017 року, розрахунку страхового відшкодування за умовами договору страхування наземного транспорту, сума страхового відшкодування вартості ремонту напівпричепу-цистерни марки «Meprotzet», державний номерний знак НОМЕР_1 , становить 412402,84 гривень, а утилізаційна вартість транспортного засобу марки «Meprotzet», державний номерний знак НОМЕР_1 , становить 110000 гривень (а.с.18-19).
В листі АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 11.07.2017 року за №01-04-1/1246 зазначено, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» як вигодонабувач просить здійснити йому перерахування страхового відшкодування страхувальника ПП «Західна аграрна компанія» (а.с.42).
Відповідно до платіжного доручення №351732 від 17.07.2017 року ПрАТ «СК «АХА Страхування» перерахувало ЛОД АТ «Райффайзен Банк Аваль» 412402,84 гривень страхового відшкодування згідно акту №АХА2217441, ЛОД АТ «Райффайзен Банк Аваль», ПП Зах. Аграрна компанія (а.с.11).
Згідно листа від 26 лютого 2018 року за №1974/18/ЦВ ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» звернулось до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» з проханням добровільно сплатити 412402,84 гривень страхового відшкодування (а.с.43).
Претензією про регресні вимоги від 15.08.2018 року стверджується, що ПрАТ «СК «АХА Страхування» звернулась до відповідача ОСОБА_1 p вимогою сплатити на користь ПрАТ «СК «АХА Страхування» 364773,19 гривень заборгованості (а.с.9).
Згідно листа від 31.05. 2019 року за №4394 ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» звернулась до ТОВ «ЮК «Старк Україна», в якому зазначила, що у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відсутні підстави для задоволення Претензії №СУ/005104/3/2 від 15.05.2019 року, оскільки розмір загальної страхової виплати, яка була сплачена внаслідок пошкодження майна ПП «Західна Аграрна Компанія» склав 98 000 гривень, що є лімітом відповідальності Страховика на одного потерпілого (а.с.45).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
За змістом ч.2 ст.9 Закону України «Про страхування» страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про страхування», страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією).
Відповідно до статті 36 Закону України «Про страхування» страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування.
Згідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»).
Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування».
До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).
Згідно ч.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
В ч.1 ст.28 вказаного Закону зазначено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Матеріалами справи доведено, що відповідач ОСОБА_1 , 19 травня 2017 року, о 01 год. 30 хв., на 401 км автодороги Київ-Чоп, керуючи автомобілем марки «Volvo», державний номерний знак НОМЕР_3 з напівпричепом марки «Koegel Shco», державний номерний знак НОМЕР_4 , вчинив зіткнення із трактором марки «John Deere», державний номерний знак НОМЕР_2 з напівпричепом-цистерною «Meprotzet», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ПП «Західна Аграрна компанія», внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження. 
Винність ОСОБА_1 у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди доведена постановою суду від 05.07.2017 року 
Матеріалами справи також доведено, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди між позивачем АТ «Страхова компанія «АХА Страхування», правонаступником якого є ПрАТ «Страхова компанія АРКС», та Приватним підприємством «Західна Аграрна Компанія» було укладено договір добровільного комплексного страхування транспортних засобів «Спецтехніка» №80902ст6б від 9 серпня 2016 року з додатками до нього, відповідно до якого було застраховано від збитків також напівпричіп-цистерна марки «Meprotzet», державний номерний знак НОМЕР_1 , дата закінчення дії договору – 10 серпня 2017 року.
Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 при керуванні автомобілем марки «Volvo», державний номерний знак НОМЕР_3 з напівпричепом «Koegel Shco», державний номерний знак НОМЕР_4 , на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» згідно полісу №АК/2641566.
Полісом №АК/2641566 встановлено ліміт за шкоду майну – 100 000грн., франшиза встановлена в розмірі 2 000грн.
Частиною першою ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
За правилами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних виплат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Частиною 1 ст.1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до ст.1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Матеріалами справи доведено, що АТ «Страхова компанія «АХА Страхування», правонаступником якого є позивач ПрАТ «Страхова компанія АРКС», було здійснено виплату вигодонабувачу АТ «Райффайзен Банк Аваль» страхового відшкодування в сумі 412402,84 гривень внаслідок пошкодження напівпричепу-цистерни марки «Meprotzet», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ПП «Західна Аграрна компанія», по страховому випадку внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 19 травня 2017 року з вини відповідача ОСОБА_1 
ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було здійснено виплату страхового відшкодування позивачу в розмірі 47 629,65грн., оскільки ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було виплачено 50 370,35грн. на рахунок Страхувальника за пошкодження транспортного засобу «John Deere», державний номерний знак НОМЕР_2 , з врахуванням ліміту відповідальності ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на одного потерпілого, що становить 100 000грн.
За наведених обставин суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що невідшкодованими є збитки в сумі 364773,19 гривень, які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_6 , та обґрунтовано задовольнив заявлений позов. 
Доводи апеляційної скарги даних висновків суду не спростовують.
Посилання в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції дійшов неправильних висновків про те, що напівпричіп-цистерна «Meprotzet» неможливо відновити, і що сума матеріального збитку становить 620 000 грн. не заслуговують на увагу, оскільки такий розмір збитку підтверджений звітом про оцінку №350К від 13.06.2017 року, який виконано аварійним комісаром і жодними належними, допустимими та достовірними доказами не спростовано. 
Заперечуючи заявлений позов в суді першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_4 на стадії судового розгляду 04.02.2021року надіслав суду письмові пояснення, в яких вказує, що на відповідача не може бути покладено обов`язок щодо відшкодування шкоди, оскільки на момент виникнення дорожньо – транспортної пригоди відповідач перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_3 і виконував свої трудові обов`язки, додавши до пояснень додаткові докази - копію індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 24.02.2020 року.
Аналогічний аргумент викладений і в апеляційній скарзі, до якої аналогічно подано додатковий доказ - цю ж копію індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 24.02.2020 року.
Ухвалою суду першої інстанції від 06.10.2021 року клопотання представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Рішка П.М. про долучення вказаних доказів залишено без розгляду, оскільки таке подано з порушенням відповідних процесуальних строків та без належного обґрунтування причин його подання з порушенням таких строків. 
Колегія суддів погоджується з даною ухвалою суду, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, провадження у справі відкрито 16.12.2019 року, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний термін з дня вручення ухвали суду про відкриття провадження подання відзиву на позовну заяву разом з яким, відповідно до ч.3 ст.83 ЦПК України, він повинен був подати докази. Однак, відповідач, його представник не реалізували право на подання відзиву та відповідних доказів, хоча мали таку можливість, справа за їх клопотанням в суді першої інстанції неодноразово відкладалась, проте письмове пояснення з відповідним доказом представником подано лише 04.02.2021року, тобто після спливу більше одного року, і при цьому не наведено жодних причин неподання їх у встановлений законом строк.
Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
Відповідно до ч.3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Оскільки наданий представником відповідача доказ був обґрунтовано не прийнятий судом першої інстанції, цей самий доказ, виходячи з із вищенаведених обставин справи та вимог процесуального закону, не може бути прийнятий та врахований судом апеляційної інстанції. 
Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що відомості Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 24.02.2020 року не є достатнім доказом, який підтверджує, що на момент виникнення дорожньо – транспортної пригоди відповідач перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_3 і виконував свої трудові обов`язки.
Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним трудових (службових) обов`язків. 
Аналіз змісту даної норми свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіював шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових (службових) відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконання працівником своїх трудових(службових) обов`язків є виконанням роботи, зумовленої трудовим договором(контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною (фізичною) особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.02.2019р. у справі № 640/4185/15-ц , 21.02.2019р. у справі №355/1394/16-ц.
Відповідачем, відповідно до ст.ст. 12,13,81 ЦПК України не подано належних допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували, що він працював водієм у ФОП ОСОБА_3 , що шкода заподіяна саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків, що транспортний засіб «Volvo», державний номерний знак НОМЕР_3 з напівпричепом «Koegel Shco» використовувався ним в службових цілях.
Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно задовольнив заявлений позов. 
Рішення судом першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування чи зміни не має.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За вказаних обставин апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-
постановив :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 10 березня 2023 року.
Головуючий:
Судді: