справа № 753/9052/22                                     головуючий у суді І інстанції Комаревцева Л.В.
провадження № 22-ц/824/406/2023        суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

24 січня 2023 року                                                                                                      м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
головуючого судді -	Березовенко Р.В.,   	
суддів:	Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,  	
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта», поданою представником - Дещенком Анатолієм Сергійовичем, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «НОВА ПОШТА», товариства з обмеженою відповідальністю «НоваПЕЙ» про захист прав споживача шляхом стягнення коштів,-
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2022 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про захист прав споживачів, просив стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВА ПОШТА», Товариства з обмеженою відповідальністю «НоваПЕЙ» на користь ОСОБА_1 234 грн. 00 коп., 1 000 грн. 00 коп. моральної шкоди, 3 488 грн. 94 коп. пені, а всього: 4 722 грн. 94 коп., судові витрати просив покласти на відповідачів.
Позивач в обґрунтування позовних вимог вказав про те, що у мережі Інтернет замовив запчастини у ТОВ «АРТІ», яким було відправлено замовлення з допомогою ТОВ «Нова Пошта». Провести розрахунок за товар через платіжний термінал у відділенні №20 ТОВ «Нова Пошта» за адресою:м. Київ, Новопечерський провулок,5 позивачу не вдалось. Карту позивачем було прикладено до терміналу, але співробітник відповідача -1 ОСОБА_2 повідомила про те, що термінал не відповідає та запропонувала сплатити готівкою. Позивач сплатив готівкою та залишив відділення, а через певний час одержав повідомлення про списання коштів з картки в розмірі 234 грн. Позивач повернувся до відділення та просив повернути йому 234 грн., оскільки відбулась подвійна сплата за товар, але ОСОБА_2 повідомила йому про те, що такі ситуації трапляються періодично. Потрібно зачекати 2 тижні на повернення коштів. Кошти не було повернуто, тому позивач звернувся із заявою про повернення коштів 19.04.2021. Представник ТОВ «Нова Пей» Підлубна Д. 20.04.2021 зателефонувала і повідомила позивачу про те, що кошти при збої транзакції на рахунки відповідача-2 не надходили, тому їх неможливо повернути, а для доставки письмової відповіді на запит необхідно сплатити кошти.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 вересня 2022 року позовні вимоги за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВА ПОШТА», Товариства з обмеженою відповідальністю «НоваПЕЙ» про захист прав споживача шляхом стягнення коштів - задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВА ПОШТА» на користь ОСОБА_1 сплачених коштів в розмірі 234 грн. 00 коп., пеню в сумі 234,00 грн., моральну шкоду в розмірі 1000 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВА ПОШТА» на користь держави судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп. В решті позовних вимог - відмовлено. 
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта», через представника - Дещенка Анатолія Сергійовича, подало апеляційну скаргу. 
У апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. 
Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що з наданих позивачем доказів вбачається, що 05 квітня 2021 року о 13:47:31 з його рахунку було списано 234 грн., проте невідомо, на чий рахунок були зараховані дані кошти. Відповідно до інформації про рух коштів по картці від 12 серпня 2022 року за період 05 квітня 2021 року вбачається, що 05 квітня 2021 року о 13647:31: було знято 234 грн., деталі операції - Нова пошта. Наголошує, що одержувачем коштів у квитанції значиться PNFR 10017, тобто не  ТОВ «Нова пошта». Апелянт звертає увагу апеляційного суду на те, що позивач до ТОВ «Нова пошта» з претензією щодо повернення грошових коштів у сумі 234 грн. не звертався, однак звертався до ТОВ «НоваПей» та за фактом перевірки отримав належну відповідь від 20 квітня 2021 року. Вважає, що також суду необхідно дослідити історію руху коштів позивача за 05 квітня 2021 року та 06 квітня 2021 року, оскільки по даній транзакції кошти могли повернутися. 
Щодо стягнення моральної шкоди апелянт вказує на відсутність доказів обґрунтування причин її виникнення та вважає, що позивачем не надано доказів, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір такої шкоди. Також апелянт звертає увагу колегії суддів на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 09 листопада 2016 року в справі № 6-1575цс16, яка полягає в тому, що відповідно до положень ст.ст. 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом.
Окрім того апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції про подвійну оплату за доставку відправлення позивачем на користь ТОВ «Нова пошта».
В ухвалі про відкриття апеляційного провадження позивачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
23 січня 2023 року на адресу суду надійшов відзив позивача ОСОБА_3 на апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта». У вказаному відзиві позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
При цьому зазначає, що не подання претензії до відповідача 1 не звільняє останнього від відповідальності у відповідності до вимог Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки платіж був здійснений в приміщенні, належному відповідачам, на терміналі, належному відповідачам. Окрім того, наголошує, що позивач надавав суду першої інстанції виписку по рахунку, що підтверджує факт того, що кошти не поверталися. Також ОСОБА_3 звертає увагу на презумпцію вини постачальника (виробника) та, посилаючись на правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 07 липня 2021 року в справі № 703/1518/18, зазначає, що участь в договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору. Позивач зазначає, що збійна транзакція щодо списання коштів з карткового рахунку позивача знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з діями співробітників відповідачів, то, відповідно, відповідачі мають нести відповідальність за надання неякісних послуг щодо здійснення оплати через платіжний термінал № СТ80661352 у відповідності до положень ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та норм ЦК.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій  публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги на електронну адресу позивача, зазначену ним у матеріалах справи, як засіб для зв`язку та повідомлення, а також надав строк для подачі відзиву. Однак відзив до суду не надійшов.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).
Оскільки в даній справі ціна позову становить 4 722 грн. 94 коп. і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно до експрес-накладної ТОВ «Нова Пошта» №59000669174726, 03.04.2021 відправником ТОВ «АРТІ» в особі Сисоєнка Артура Олександровича відправлено посилку, оголошеною вартістю 210 грн. одержувачу ОСОБА_1 , за доставку сплачено отримувачем 91 грн. проведено готівковий розрахунок представником ТОВ «Нова Пошта» ОСОБА_2 о 15:37 05.04.2021 ( а.с. 5).
Відповідно до квитанції № CB08-0BB9-EHBM-8HMX від 05.04.2021, АТ «Універсал Банк» було здійснено супровід операції з рахунку позивача на суму 234 грн. на термінал одержувача PNFP 10017 о 13:47 ( а.с.6).
Згідно з довідкою АТ «Універсал Банк» про рух коштів по картці клієнта ОСОБА_1 05.04.2021 о 13.47 з картки вибули кошти до ТОВ «Нова Пошта» в розмірі 234 грн. 00 коп. (від`ємне значення) ( а.с.7).
19.04.2021 позивач звернувся до генерального директора ТОВ «Нова Пей» із заявою на повернення коштів, надавши реквізити карткового рахунку в розмірі 234 грн. ( а.с. 8).
20.04.2021 о 17:10 провідний фахівець відділу рекламацій Управління якості та клієнтського сервісу Департаменту з маркетингу Підлубна Д. відмовила позивачу у поверненні коштів, оскільки вони не надходили на рахунки ( а.с 9).
Відповідно до листа за вих. №20-04/2021-25 від 20.04.2021 Директор департаменту з маркетингу ТОВ «Нова Пей» Брицька І.В. повідомила позивачу про те, що ТОВ «Нова Пей» не здійснює списання коштів з рахунку клієнтів і не веде облік операцій в розрізі банківських платіжних карток, рекомендувала звернутись до Банку ( а.с.10).
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на користь ТОВ «Нова Пошта» 05.04.2021 позивачем було здійснено подвійну плату за доставку відправлення, що підтверджується доказами (а.с.6-7). Таким чином, на підставі ст. 610, ст. 611 ЦК України, підлягає стягненню з ТОВ «Нова Пошта» на користь позивача 234 грн. 00 коп., списані з картки позивача 05.04.2021. Зменшуючи розмір пені, суд першої інстанції виходив з того, що розмір пені значно перевищує розмір збитків, а тому застосував вимоги ч. 3 ст. 551 ЦК України. Також виходячи з засад розумності та справедливості, суд першої інстанції вважав прийнятним визначений позивачем розмір моральної шкоди в сумі 1 000 грн. та таким, що буде відповідати принципу розумності та справедливості.
При перевірці висновків суду першої інстанції, у контексті доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.
Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.
Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.
Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
 
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).
 
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).
 
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
 
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
 
Моральна шкода може полягати як у фізичному болю та стражданнях, так і у душевних переживаннях, які фізична особа зазнала у внаслідок протиправної поведінки відносно неї.
 
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками».
 
Вказані висновки узгоджуються з позиціями, викладеними в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року в справі № 466/8242/18 (провадження № 61-943св20) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).
 
Поряд з цим, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) дійшла висновку, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення.
За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК  України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
За вимогами ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач, зокрема, вказував про те, що факт оплати позивачем суми 234 грн. на платіжному терміналі  № СТ 80661352 05 квітня 2021 року, що знаходився у відділенні № 20 ТОВ «Нова пошта» підтверджується прінтскріном з застосунку, рухом коштів по картці за 05 квітня 2021 року, квитанцією № СВ08-0ВВ9-ЕНВМ-8НМХ від 05 квітня 2021 року та заявою на повернення коштів з повними реквізитами карткового рахунку 19 квітня 2021 року.
Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що вказаними доказами позивачем доведено факт безготівкового перерахування коштів на рахунок саме відповідача ТОВ «Нова пошта», виходячи з такого.
Так, як вбачається з  експрес-накладної ТОВ «Нова Пошта» №59000669174726, 03.04.2021 відправником товару є  ТОВ «АРТІ» в особі Сисоєнка Артура Олександровича, яким відправлено посилку, оголошеною вартістю 210 грн. одержувачу ОСОБА_1 , за доставку сплачено отримувачем 91 грн. проведено готівковий розрахунок представником ТОВ «Нова Пошта» ОСОБА_2 о 15:37 05.04.2021 ( а.с. 5).
Відповідно до квитанції № CB08-0BB9-EHBM-8HMX від 05.04.2021, АТ «Універсал Банк» було здійснено супровід операції з рахунку позивача на суму 234 грн. на термінал одержувача PNFP 10017 о 13:47 ( а.с.6). Однак, зі вказаної квитанції не вбачається, що одержувачем коштів, тобто  PNFP 10017 - є ТОВ «Нова пошта». 
При цьому додана позивачем роздруківка скриншоту також не може бути належним доказом в справі, оскільки з її змісту суд позбавлений можливості встановити, за які послуги та ким було перераховано кошти та чи такі кошти надійшли на рахунок одержувача (а.с.6).
Згідно з довідкою АТ «Універсал Банк» про рух коштів від 12 серпня 2022 року по картці клієнта ОСОБА_1 05 квітня 2021 року о 13 год. 47 хв. з картки позивача вибули кошти в розмірі 234 грн. 00 коп. Деталі інформації: Нова пошта (а.с.7).
 Однак, зі змісту вказаної довідки не можливо встановити призначення такого платежу. Таким чином, дана довідка не є належним доказом проведення розрахунку за товар через платіжний термінал у відділенні №20 ТОВ «Нова Пошта» за адресою:м. Київ, Новопечерський провулок,5.
Колегія суддів також вважає, що надана позивачем копія заяви про повернення коштів з повними реквізитами карткового рахунку від 19 квітня 2021 року жодним чином не підтверджує факту отримання спірних коштів саме відповідачем ТОВ «Нова Пошта», а не відправником, у якого позивач замовляв отриманий товар.
Водночас апеляційний суд також бере до уваги, що згідно відповіді ТОВ «НоваПей», наданої за зверненням позивача, останньому було рекомендовано звернутися до банку-емітента платіжної картки для підтвердження повернення коштів на картковий рахунок (а.с.9).
Натомість, апеляційний суд критично оцінює доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу щодо того, що наданою позивачем до суду випискою по рахунку підтверджено факт того, що кошти позивачу не поверталися.
Так, як вбачається з матеріалів справи, позивачем було надано до суду копію виписки про рух коштів ОСОБА_1 за період 05.04.2021-05.04.2021 (а.с.7) та копію виписки про рух коштів ОСОБА_1 за період 05.04.2021-06.04.2021 (а.с.49). 
Однак, вказані копії виписок по рахунку позивача не є належним та достатнім доказом для встановлення судом факту неповернення на банківський рахунок позивача  коштів за транзакцією від 05 квітня 2021 року в період після 06.04.2021 року.
Також апеляційний суд вважає необґрунтованим та таким, що не заслуговує на увагу, посилання позивача на здійснення платежу саме в приміщенні, яке належить відповідачам та на терміналі, який належить відповідачам. Колегія суддів наголошує, що вказана обставина свідчить лише про проведення банківської операції, однак, не доводить факту отримання відповідачами спірних коштів. 
Отже, враховуючи вищевикладене, апеляційний суд критично оцінює висновки суду першої інстанції щодо доведеності позивачем здійснення на користь ТОВ «Нова Пошта» 05.04.2021 подвійної  плати за відправлений (отриманий) товар та наявності підстав для стягнення з ТОВ «Нова Пошта» на користь позивача 234 грн. 00 коп., списаних з картки позивача.
Окрім того, враховуючи, що позовні вимоги про стягнення пені та відшкодування моральної шкоди є похідними в даній справі та те, що апеляційним судом встановлено недоведеність позивачем порушення відповідачем ТОВ «Нова Пошта» прав позивача, такі вимоги теж є необґрунтованими та безпідставними, а отже задоволенню не підлягають.
 Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в  рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
  Поряд з цим, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду № 524/3490/17-ц від 27.03.2019 року, згідно якого: «Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується на вимогах закону, а висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи.
За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд
 П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта», подану представником - Дещенком Анатолієм Сергійовичем, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 вересня 2022 року - задовольнити.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 вересня 2022 року - скасувати та ухвалити нове, яким в позові ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «НОВА ПОШТА», товариства з обмеженою відповідальністю «НоваПЕЙ» про захист прав споживача шляхом стягнення коштів - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
 
Головуючий:                                                                                            Р.В. Березовенко

Судді:                                                                                                         О.Ф. Лапчевська

                                                                                                                    Г.І. Мостова