Номер провадження: 22-ц/813/3986/23 
Справа № 946/3398/22
Головуючий у першій інстанції Пащенко Т.П.
Доповідач Приходько Л. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2023                                                                         м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:                Приходько Л. А.
суддів:                Бездрабко В.О.
                                       Склярської І.В.,
секретар                        Виходець А.В.
учасники справи:
заявник - в.о. начальника Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Аргіров Руслан Дмитрович,
боржник - ОСОБА_1 ,
стягувач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 вересня 2022 року у складі головуючого судді Пащенко Т.П.

встановив:

02 вересня 2022 року в.о. начальника Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Аргіров Р.Д. звернувся до суду із заявою про затвердження мирової угоди, укладеної між боржником ОСОБА_1 та стягувачем ОСОБА_2 . 
Заява мотивована тим, що на примусовому виконанні Ізмаїльського міськрайонного ВДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) знаходиться виконавче провадження №69742270 з примусового виконання виконавчого листа Ізмаільського міськрайонного суду Одеської області №946/3398/22 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 150000.00грн. та судового збору 1500.00грн.
31 серпня 2022 року до Відділу ДВС надійшла заява від стягувача про укладення мирової угоди та направлення її на затвердження до відповідного суду. Згідно доданої мирової угоди сторони домовилися на стадії виконання судового рішення про те, що боржник передає у власність стягувану в рахунок погашення боргу нерухоме майно: 13/50 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить боржнику на підставі ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 грудня 2019 року у справі №946/6749/19. 
Обтяження відносно вказаного нерухомого майна та відносно боржника відсутні.
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 вересня 2022 року заяву в.о. начальника Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Аргірова Р.Д. про затвердження мирової угоди від 31 серпня 2022 року, укладеної між боржником ОСОБА_1 та стягувачем ОСОБА_2 задоволено.
Затверджено мирову угоду від 31 серпня 2022 року, укладену між боржником ОСОБА_1 та стягувачем ОСОБА_2 , згідно якої: боржник ОСОБА_1 , яка є власницею нерухомого майна: 13/50 частин житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , передає у власність ОСОБА_2 вищезазначені 13/50 частин житлового будинку з надвірними спорудами, в рахунок погашення суми боргу 150000,00 (сто п`ятдесят тисяч гривень нуль копійок) грн. 
Після затвердження мирової угоди сторони вважають, що боргове зобов`язання ОСОБА_1 перед  ОСОБА_2 по виконавчому листу №946/3398/22, виданому 05 серпня 2022 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу в розмірі 150000,00 грн. (номер виконавчого провадження в Автоматизованій системі виконавчого провадження 69742270) виконано у повному обсязі і претензій одна до іншої не мають. 
Судові витрати сторони одна одній не відшкодовують.
Затверджуючи мирову угоду суд першої інстанції виходив з того, що мирова угода укладена між боржником ОСОБА_1 та стягувачем ОСОБА_2 не суперечить вимогам статті 207 ЦПК України та не порушує права чи інтереси третіх осіб.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на не правильне встановлення судом обставин, що мають значення для вирішення питання про затвердження мирової угоди просила ухвалу суду першої інстанції скасувати і постановити нову ухвалу, якою відмовити у затверджені мирової угоди. 
В обґрунтування апеляційної скарги вказувала на те, що між нею та ОСОБА_2 була досягнута усна домовленість, що вона передає за мировою угодою частку її майна, яка відповідає сумі боргу, а за решту частку ОСОБА_2 повинна була сплатити різницю у вартості майна в сумі 46250 доларів США. Укладаючи мирову угоду вона не розуміла, що після її затвердження до ОСОБА_2 перейде право власності на всі 13/50 часток будинку. Вартість належної їй частини нерухомого майна, враховуючи, що це комерційне приміщення у вигляді магазину, кабінету, санвузла та інших підсобних приміщень складає суму значно вищу ніж 150000.00грн. Враховуючи наведене затверджена судом мирова угода значно порушує її права та погіршує матеріальне становище, оскільки вона передала у власність майно вартість якого не є співмірною з боргом.
Також вказує на порушення мировою угодою прав інших співвласників домоволодіння та на наявність арешту на спірне майно.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Воронков В.О. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення ухвалу суду без змін, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги.
Вказував на відсутність між сторонами будь-яких інших домовленостей, ніж ті що викладені в мировій угоді. Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги щодо погіршення матеріального становища боржника, зазначав, що ОСОБА_1 набула право власності на нерухоме майно, передане нею в рахунок погашення боргу в розмірі 150000.00грн на підставі мирової угоди затвердженої Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області від 18 листопада 2020 року в рахунок погашення боргу у розмірі 74790.00грн.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Янковська О.П., приймаючи участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу підтримали за обставинами викладеними у скарзі. Просили апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у затверджені мирової угоди.
Представник стягувача, адвокат Воронков В.О., посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Представник Ізмаїльського міськрайонного ВДВС в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) просив розглянути справу без його участі.
14 лютого 2023 року протокольною ухвалою апеляційним судом відмовлено у задоволені клопотання ОСОБА_1 у призначені судової будівельно-технічної експертизи для встановлення дійсної вартості 13/50 часток житлового будинку, за адресою, АДРЕСА_1 .
Заслухавши доповідь судді-доповідача, заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах визначених цивільним процесуальним законодавством, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Відповідно до частини першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду відповідає вказаним вимогам.
Судом встановлено, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 червня 2022 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто суму боргу за договором позики від 01 травня 2021 року в розмірі 150000.00грн. вирішено питання про розподіл судових витрат.
30 серпня 2022 року в.о. начальника Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Аргіровим Р.Д. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №946/3398/22 виданого 05 серпня 2022 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 150000.00грн.(номер виконавчого провадження в Автоматизованій системі виконавчого провадження 69742270).
31 серпня 2022 року до відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надійшла заява від стягувача ОСОБА_2 про укладення мирової угоди та направлення її на затвердження до суду.
З доданої до заяви мирової угоди вбачається, що стягувач ОСОБА_2 та боржник ОСОБА_1 дійшли згоди про укладення мирової угоди на наступних умовах: боржник ОСОБА_1 , яка є власницею нерухомого майна: 13/50 частини житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яке передає у власність стягувача ОСОБА_2 в рахунок погашення боргового зобов`язання за рішенням суду в рамках виконавчого провадження. 
Після затвердження мирової угоди судом сторони вважають, що боргове зобов`язання ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 по виконавчому листу №946/3398/22, виданому 05 серпня 2022 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу в розмірі 150000,00 грн. (номер виконавчого провадження в Автоматизованій системі виконавчого провадження 69742270) виконано у повному обсязі і претензій одна до іншої не мають. 
Судові витрати сторони одна одній не відшкодовують.
Зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №242019025 від 27 січня 2021 року вбачається, що за боржником ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на 13/50 частин житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , які складають крамницю загальною площею 59.9кв.м, до складу якої входять: торговий зал площею 33.4кв.м, приміщення 2- підсобне площею 11.3кв.м, приміщення 4 –коридор площею 2.4кв.м, приміщення 5 – санвузол площею 1.8кв.м, приміщення 6 - коридор площею 2.2кв.м. Підстава для державної реєстрації права власності: ухвала Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 грудня 2020 року №946/6749/19.
Зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №308763379 від 01 вересня 2022 року вбачаться, що відомості з єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо фізичної особи ОСОБА_1 відсутні.
Зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №308763880 від 01 вересня 2022 року відомості з єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо 13/50 частин житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 відсутні.
Відповідно до статті 434 ЦПК України мирова угода, укладена між сторонами, або заява про відмову стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному або приватному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її для затвердження до суду, який видав виконавчий документ.
Питання затвердження мирової угоди у процесі виконання рішення, задоволення заяви про відмову стягувача від примусового виконання рішення вирішується судом протягом десяти днів з дня надходження до суду відповідної заяви, про що постановляється ухвала.
Суд має право відмовити у затвердженні мирової угоди у процесі виконання рішення з підстав, визначених статтею 207 цього Кодексу, а у задоволенні заяви про відмову від примусового виконання рішення - з підстав, визначених статтею 206 цього Кодексу.
Згідно статті 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.
Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.
До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.
Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.
Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо:
1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або
2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.
З аналізу наведених приписів норм цивільного процесуального законодавства вбачається, що мирова угода це письмова домовленість між сторонами спору про його вирішення, яка укладається в добровільному порядку з метою припинити спір, на погоджених сторонами умовах. 
Тобто, відмовившись від судового захисту, сторони ліквідують наявний правовий конфлікт самостійним (без державного примусу) врегулюванням розбіжностей на погоджених умовах. Спір може бути врегульовано укладенням мирової угоди на будь-якій стадії цивільного процесу, у тому числі на стадії виконання судового рішення.
Як вбачається зі змісту мирової угоди сторони погодили, що боржник передає у власність стягувача належне їй на праві власності нерухоме майно в рахунок погашення боргу.
Умови мирової угоди є чіткими та зрозумілими. Мирова угода підписана власноруч сторонами, у тому числі і особисто ОСОБА_1 .
Жодних доказів існування іншої домовленості між сторонами (передання стягувачу лише частки майна вартістю 150000.00грн, чи обов`язку стягувача виплатити боржнику різницю між вартістю нерухомого майна та розміру суми боргу) апелянтом суду не надано, а зі змісту мирової угоди наявність таких домовленостей також не вбачається.
Доводи апеляційної скарги щодо порушення прав ОСОБА_1 укладеною мировою угодою колегія суддів не приймає, враховуючи, що зі змісту цивільного процесуального законодавства мирова угода укладається на підставі взаємних поступок, а тому невідповідність вартості майна сумі боргу не може бути підставою для відмови у затверджені мирової угоди, оскільки саме компроміс між сторонами є підставою для укладення мирової угоди.
До підстав за наявності яких суд відмовляє у затверджені мирової угоди законодавством віднесено те, що умови мирової угоди суперечать закону або порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, або є не виконуваними.
Порушення прав чи охоронюваних інтересів осіб, які укладають мирову угоду, не є підставою для відмови у її затверджені судом.
Доводи апеляційної скарги щодо порушення умовами мирової угоди прав співвласників домоволодіння (без зазначення конкретної особи чиї права на думку заявника порушені), є неприйнятними, оскільки жоден з співвласників домоволодіння з апеляційною скаргою на ухвалу про затвердження мирової угоди не звертався, а відомості про те, що ОСОБА_1 уповноважена у встановленому законом порядку представляти інтереси будь-кого з співвласників в матеріалах справи відсутні.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чітко визначені приміщення, з яких складається спірне нерухоме майно, передане стягувану за умовами мирової угоди.
Жодних доказів, що на зазначені приміщення мають право інші особи в матеріалах справи відсутні.
Також не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги щодо заборони відчуження спірного майна на час затвердження мирової угоди, оскільки відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про наявність архівної заборони /арешту №204562-109 від 05 лютого 1999 року, щодо нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_3 не свідчить про наявність діючого арешту на спірне майно на час затвердження мирової угоди.
Також в матеріалах справи відсутні будь-які відомості, що до складу нерухомого майна переданого за мирової угодою стягувану увійшли самочинне будівництво.
Отже, під час перегляду апеляційним судом ухвали суду обставин, визначених частиною 5 статті 207 ЦПК України, які б перешкоджали затвердженню мирової угоди не встановлено, а тому підстави для скасування ухвали суду першої інстанції відсутні.
Керуючись статтями 367, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 вересня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і з цього дня протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 24 лютого 2023 року.

Головуючий                                                                                                        Л.А. Приходько

Судді:                                                                                                                В.О. Бездрабко

                                                                                                                       І.В. Склярська