ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«28» лютого 2023 року
м. Харків
справа № 640/15947/19
провадження № 22ц/818/22/23
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів        -                Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,
учасники справи: 
позивач – Акціонерне товариство Комерційного банку «Приватбанк», 
відповідач –  ОСОБА_1 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 листопада 2022 року в складі судді Зуб Г.А.
в с т а н о в и в:
У серпні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до ОСОБА_1 з позовом про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору № SAMDN03000032580965 від 09 березня 2010 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 26,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Зазначив, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Вказав, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит в розмірі, відповідно до умов договору.

Проте, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідачка станом на 07 серпня 2016 року має заборгованість в розмірі 92 343,74 грн, яка складається з заборгованості за кредитом – 53 306,67 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом – 34 163,56 грн, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500,00 грн - (фіксована частина), 4373,51 грн - (процентна складова).

Вказав, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав банку.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № SAMDN03000032580965 від 09 березня 2010 року в розмірі 92 343,74 грн станом на 07 серпня 2016 року, яка складається з заборгованості за кредитом – 53 306,67 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом – 34 163,56 грн, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500,00 грн - (фіксована частина), 4373,51 грн -(процентна складова); судовий збір в розмірі 1921,00 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03 листопада 2022 року в задоволенні позовних вимог Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити, вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при ухваленні судового рішення неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що підтвердженням факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості є виписка по рахунку, з якої вбачається, що відповідачем проводилися операції із зняття готівкових коштів з їх подальшим поверненням шляхом поповнення готівкою своєї картки через термінали самообслуговування. Зокрема, в 2017 року здійснено погашення заборгованості. Зазначив, що відповідач активно користувався наданими кредитними коштами, і жодного разу не звертався до банку з претензією щодо незгоди з умовами кредитування. Вказав, що строк дії отриманої відповідачем кредитної картки № НОМЕР_1 з 26 лютого 2014 року по 03/16 (по останній день місяця 31 березня 2016 року). Вважав, що 25 січня 2017 року мало місце переривання строку шляхом вчиненням особисто відповідачем дії, що свідчить про визнання ним свого боргу, а саме здійснено платіж на погашення заборгованості в сумі 3100,00 грн. Отже, переривання строку давності мало місце 25 січня 2017 року, а тому перебіг позовної давності розпочався знову з 26 січня 2017 року, а з даним позовом банк звернувся 12 серпня 2019 року, тобто в межах трьох років загальної позовної давності.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

15 лютого 2023 року до суду апеляційної інстанції надійшли додаткові пояснення від Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», в яких він акцентував увагу на розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що відповідач спочатку майже своєчасно виконував зобов`язання за договором і станом на 18 березня 2015 року повністю розрахувався з банком. З 19 березня 2015 року знову скористався кредитним лімітом, який вже не повернув, а лише вносив часткові платежі на погашення заборгованості і знову користувався кредитними коштами. Нарахування відсотків банк проводив за базовою ставкою 26,4% річних (2,2%/міс), а з 01 квітня 2015 року – збільшив відсоткову ставку до 37,2%, а коли весь кредит вийшов на прострочку – з 08 грудня 2015 року – нарахування проводились вже за ставкою 74,4% річних. Таким чином, перерахунок відсотків за базовою ставкою 26,4% річних (2,2%/міс) проведено з 19 березня 2015 року по 07 серпня 2016 року. Так, сума нарахованих відсотків складає 12 122,55 грн (з урахуванням сплат, внесених відповідачем).

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» необхідно задовольнити частково, рішення суду – скасувати.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що банк пред`явив позов після спливу позовної давності, про застосування наслідків якої було заявлено відповідачем.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк  або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 09 березня 2010 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір № SAMDN03000032580965 про відкриття картрахунків та обслуговування платіжних карток, відповідно до умов якого, ОСОБА_1 відкрито рахунок та видано платіжну картку з кредитним лімітом 50 000,00 грн. 

Пунктами 1.3, 1.4 цього договору передбачено, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Базова процентна ставка за кредитним лімітом 2,2% в місяць з розрахунку 360 днів у році. Відсотки за користування кредитним лімітом та комісії банку належать до сплати щомісячно в строк до 30 числа кожного місяця.

Також зазначено про те, що ОСОБА_1 ознайомлений та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді (а.с.49 том 1).

Як вбачається з довідки Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 12 березня 2010 року ОСОБА_1 встановлено кредитний ліміт в розмірі 50 000,00 грн, 08 грудня 2015 року кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн (а.с.12 том 2).

З довідки Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» вбачається, що за вказаним договором ОСОБА_1 надано кредитні картки № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , НОМЕР_1 , НОМЕР_13 , остання з яких з терміном дії до останнього дня вересня 2018 року (а.с.13 том 2).

До кредитного договору банк додав витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна», які відповідачем не підписано.

Так, пунктами 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором, а у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі, простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів за кожним з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій.

Пунктом 1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що за незгодою зі зміною Правил та/або Тарифів банку, позичальник зобов`язується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість.

У відповідності до пункту 1.1.7.12 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той самий строк.

Пунктом 2.1.1.2.12 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), за зверненням клієнта до банку згідно чинних тарифів.

Пунктом 2.1.1.12.4 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що строки та порядок погашення кредиту (кредитний ліміт) за кредитними картками з встановленим мінімальним обов`язковим платежем, а також овердрафту, який виник за такими картками, наведено в Пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування, яка є невід`ємною частиною договору, а також встановлюються даним пунктом. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами, і частину заборгованості за кредитом. У разі наявності простроченого кредиту (овердрафту) строком повернення кредиту (овердрафту) у повному обсязі є 211-й день з моменту виникнення такої заборгованості; строк повернення овердрафту у повному обсязі - протягом 30 днів з моменту виникнення овердрафту; строк погашення процентів за овердрафтом - щомісячно за попередній місяць до 25-го числа.

Пунктом 2.1.1.12.6.1 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що в разі виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100,00 грн, враховуючи прострочені зобов`язання, передбачені пунктами 2.1.1.12.6.2, 2.1.1.12.8.1 Умов та Правил, клієнт сплачує банку пеню, яка розраховується як: пеня = базова процентна ставка за договором / 30 (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 50,00 грн (одноразово). Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом.

Таким чином, розмір неустойки встановлено тільки Умовами та Правилами надання банківських послуг, які відповідачу не були відомі, оскільки він їх не підписував. Відповідач підписав лише договір № SAMDN03000032580965 про відкриття картрахунків та обслуговування платіжних карток від 09 березня 2010 року, яка містить анкетні дані позичальника, розмір відсотків, підпис позичальника та відповідальної особи банку, яка перевіряє правильність та достовірність відомостей позичальника.

Як вбачається з матеріалів справи за розрахунком банку станом на 07 серпня 2016 року ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 92 343,74 грн, яка складається з заборгованості за кредитом – 53 306,67 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом – 34 163,56 грн, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500,00 грн - (фіксована частина), 4373,51 грн - (процентна складова).

Розраховуючи суму заборгованості, банк посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Публічному акціонерному товаристві «ПриватБанк», як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в Публічному акціонерному товаристві «ПриватБанк», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі, пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Тарифами та Умовами ознайомився відповідач і з ними погодився, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати неустойки (пені, штрафів) у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірі і порядку нарахування.

Роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19) вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у договорі домовленості сторін про встановлення неустойки за несвоєчасне погашення кредиту надані банком витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в договорі, який безпосередньо підписаний відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. 

Колегія суддів вважає, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у банку, який є в матеріалах даної справи, не містить підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 09 березня 2010 року шляхом укладення договору, отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» штрафів у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у договорі від 09 березня 2010 року, оскільки витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в банку не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини 1 статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509  ЦК  України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі, сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11  Закону  України  від 12 травня  1991  року  №  1023-XII  «Про  захист  прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із  ОСОБА_1 . Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19).

Також, колегія зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 09 березня 2010 року, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Акціонерному товариству Комерційний Банк «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначено моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто тільки щодо стягнення тіла кредиту в розмірі 53 306,67 грн.

З урахуванням наведеного підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за штрафами у розмірі 4873,51 грн (500,00 грн - фіксована частина, 4373,51 грн - процентна складова) відсутні.

Щодо позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, колегія суддів виходить з наступного.

Взяті на себе зобов`язання за договором № SAMDN03000032580965 про відкриття картрахунків та обслуговування платіжних карток від 09 березня 2010 року банк виконав своєчасно і повністю, надавши ОСОБА_1 кредитні ресурси, однак в порушення зазначених умов договору ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав.

ОСОБА_1 отримував кредитні кошти, користувався ними та протягом тривалого періоду часу частково виконував зобов`язання щодо їх повернення, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою.

Обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом, в тому числі, їх розмір і порядок нарахування, банк посилався на договір № SAMDN03000032580965 про відкриття картрахунків та обслуговування платіжних карток від 09 березня 2010 року, який підписано відповідачем.

Як вбачається з пункту 1.3 договору базова процентна ставка по кредитному ліміту 2,2% в місяць з розрахунку 360 днів у році, тобто 26,4% річних.

Тому, наявні правові підстави для стягнення не тільки тіла кредиту, а також заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом. Тобто, сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 651 та частини третьої статті 653 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. В разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, якщо сторонами кредитного договору досягнуто домовленості з усіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то такі умови повинні виконуватись сторонами з моменту досягнення домовленості, тобто з моменту підписання договору.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного Банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Відповідно до частин першої та другої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно із частиною третьою цієї статті  фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У частині четвертій указаної статті передбачено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Частиною шостою цієї статті передбачено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки.

У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

У відповідності до правової позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року № 6-57ц12 боржник вважається належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку.

Саме такі правові позиції висловлені в постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17 та в постановах Верховного Суду від 13 лютого 2018 року у справі за № 61-1415св18, від 14 березня 2018 року у справі за № 61-6187св18, від 04 квітня 2018 року у справі за № 61-2067св18.

Зі змісту договору № SAMDN03000032580965 про відкриття картрахунків та обслуговування платіжних карток від 09 березня 2010 року вбачається, що базова процентна ставка по кредитному ліміту 2,2% в місяць з розрахунку 360 днів у році, тобто 26,4% річних.

Протягом дії договору банк змінював та підвищував відсоткову ставку за кредитом, а саме з квітня 2015 року - до 37,2 % річних, з грудня 2015 року – 74,4% річних.

Фактично нарахування відсотків на всю суму заборгованості проводилося банком не у відповідності з умовами договору та зазначених в розрахунку банку підвищених процентних ставок.

Таким чином, починаючи з квітня 2015 року банком неправильно, в рахунок збільшення, розраховано суму відсотків за користування кредитом.

Як вбачається з матеріалів справи, належним чином банк не проінформував ОСОБА_1 про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом з 26,4% до 74,4%, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку, що стягненню підлягають відсотки за користування кредитом з урахуванням письмових пояснень банку за період з 19 березня 2015 року по 07 серпня 2016 року в розмірі 12 122,55 грн.

До суду першої інстанції ОСОБА_1 у заяві про перегляд заочного рішення заявив клопотання про застосування строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Частиною п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Виходячи з вимог статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц (провадження № 14-252цс18).

Встановивши, що в укладеному сторонами кредитному договорі строк дії кредитного договору не зазначено, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що, звернувшись з позовом у вересні 2019 року, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» пропустив позовну давність, про застосування наслідків спливу якої заявлено відповідачем.

Банком також подані докази про строк дії останньої картки до останнього дня вересня 2018 року, що відповідачем не спростовано, та не взято до уваги судом першої інстанції.

Зважаючи на вказане, колегія суддів вважає неприйнятними твердження ОСОБА_1 щодо пропуску банком строку позовної давності, оскільки з даним позовом банк звернувся у вересні 2019 року, тобто в межах строку позовної давності.

Отже, суд першої інстанції помилково відмовив у позові з підстав спливу позовної давності, не звернув уваги, що за вимогами банку про стягнення тіла кредиту та відсотків за користування кредитним лімітом позовна давність не сплинула, а вимоги про стягнення штрафів є по суті безпідставними.
Таким чином, підстави для відмови у позові з мотивів спливу позовної даності відсутні.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 323/3555/16-ц (провадження № 61-1200св17), від 03 червня 2020 року у справі № 569/13606/17-ц (провадження № 61-3426св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 333/36/18 (провадження № 61-11081св19).

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини справи та наявні у справі докази, не надав їм належну оцінку, не з`ясував належним чином фактичні обставини справи щодо заявлених вимог і того, яка саме правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, що має суттєве значення для правильного вирішення спору. 
За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційну скаргу задоволено частково на 70,85%, тому судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 1361,03 грн та судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 2041,54 грн, а всього в розмірі 3402,57 грн підлягає стягненню з  ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк».

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381 – 384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 листопада 2022 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 53 306,67 грн заборгованості за тілом кредиту та 12 122,55 грн відсотків, а всього – 65 429, 22 грн за кредитним договором № SAMDN03000032580965 від 09 березня 2010 року.
В іншій частині в задоволенні позову Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» - відмовити.

Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 3402, 57 грн судового збору за подачу позову та апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                        І.В. Бурлака

Судді                                                                Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 28 лютого 2023 року.