ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 646/6677/20  Номер провадження 22-ц/814/1209/23	Головуючий у 1-й інстанції Теслікова І.І.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді - доповідача Дорош А.І.
Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.
при секретарі: Коротун І.В. 

переглянув у судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 

на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2021 року постановлену суддею Тесліковою І.І., повний текст ухвали складений – 18 листопада 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального відділу НКРЕКП, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області про відшкодування моральної шкоди, - 

В С Т А Н О В И В:

11 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Територіального відділу НКРЕКП, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області про відшкодування моральної шкоди, у якому просив визнати дії (бездіяльність) Територіального відділу НКРЕКП у м. Харкові порушенням його прав та законних інтересів у співвідношенні до ст. 40 Конституції України (право на обґрунтовану відповідь), ч. 4 ст. 42 Конституції України (Держава захищає права споживачів), визнати дії (бездіяльність) Територіального відділу НКРЕКП у м. Харкові порушенням його прав та законних інтересів у співвідношенні до ст. 19 Закону України «Про звернення громадян», визнати дії (бездіяльність) Територіального відділу НКРЕКП у м. Харкові порушенням ч. 2 ст. 19 Конституції України, так як Територіальний відділ НКРЕКП у м. Харкові не діяв як того приписують Конституція та закони України, стягнути на його користь з Територіального відділу НКРЕКП у м. Харкові 1 000 000,00 грн., зобов`язати Державу України на підставі ст. 56 Конституції України через відповідного представника Держави - Державну казначейську службу України та через його філію - Головне управління Державної казначейської служби у Харківській області виплатити 1 000 000,00 грн. на його особисту картку у зв`язку з порушенням його конституційних прав з боку Територіального відділу НКРЕКП у м. Харкові.

Ухвалою суду від 27 листопада 2020 року провадження по вищевказаній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2021 року залучено до участі у справі у якості співвідповідача Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, та матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Територіального відділу НКРЕКП, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, Державної казначейської служби України Головного управління у Харківській області про відшкодування моральної шкоди направлено на розгляд до Солом`янського районного суду м. Києва.

Вказана ухвала суду оскаржена в апеляційному порядку, за наслідками розгляду якої постановою Харківського апеляційного суду від 29 квітня 2021 року дану ухвалу скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 травня 2021 року прийнято справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 липня 2021 року постановлено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви про відвід судді.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2021 року провадження у справі за позовом  ОСОБА_1 до Територіального відділу НКРЕКП, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області про відшкодування моральної шкоди - закрито. Роз`яснено позивачу, що розгляд даної категорії справ віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Ухвала суду мотивована тим, що вимоги про відшкодування шкоди можуть розглядатися за правилами адміністративного судочинства, якщо такі вимоги стосуються шкоди, завданої протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Отже, враховуючи публічно-правовий характер правовідносин, вказаний спір не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства та має вирішуватися за правилами адміністративного судочинства. Таким чином, Червонозаводський районний суд м. Харкова не є належним судом для розгляду вказаної позовної заяви.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що пред`явлені позовні вимоги не стосуються доступу до публічної інформації. Звертаючись з позовом, він вважав, що НКРЕКП не виконав покладені на нього Державою функцій, а їх суперечка сугубо приватно - правова. Зазначає, що органи НКРЕКП не вивчили повністю матеріали його скарг, на АТ «Харківобленерго» був накладений штраф не органами НКРЕКП, а «Держпродслужбою», що підтверджує повну бездіяльність з боку НКРЕКП. Зазначає, що адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно - правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду. Наполягає, що його позовні вимоги є приватно – правовими, оскільки окремих вимог, крім відшкодування моральної шкоди, він не заявляв. Це право прописано у ЦК України та інших спеціальних законах, окрім КАС України.

У відзиві на апеляційну скаргу Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, просить її залишити без задоволення, а ухвалу суду – залишити без змін.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 06.12.2021 року дана цивільна справа витребувана з Червонозаводського районного суду м. Харкова (т.2 а.с. 142).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 21.12.2021 року апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без руху (т.2 а.с. 145). 

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд. 

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 05 серпня 2022 року справу передано до провадження колегії суддів у складі: головуючого судді Дорош А.І, суддів Лобова О.А., Триголова В.М. (т.2 а.с. 163).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 22 серпня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі (т.2 а.с. 164).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 30.08.2022 року справу призначено до розгляду на 28 листопада 2022 року 11-40 год., з повідомленням учасників справи (т.2 а.с. 166).

У судове засідання до апеляційного суду не з`явилися учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 21.12.2022 року судових повісток та повідомлень на офіційну електронну адресу у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (т.2 ас.с. 204-207), позивач ОСОБА_1 подав заяву про розгляд апеляційної скарги без його участі (т.2 а.с. 197). Заяв та клопотань від учасників справи про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно матеріалів справи встановлено, що 11 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Територіального відділу НКРЕКП про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що у червні 2019 року він зіткнувся із неправдивим нарахуванням коштів за електроенергію з боку АТ «Харківобленерго». У відповідності до законодавства України він звернувся зі скаргою до самого АТ «Харківобленерго» та 31 липня 2019 року він звернувся до Територіального відділу НКРЕКП м. Харків. Проте, у супереч Правил розгляду звернень споживачів щодо дій суб`єктів господарювання, що проводять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, Територіальний відділ НКРЕКП передав його скаргу до розгляду до АТ «Харківобленерго», котрим була призначена комісія. Вважає, що цією дією, точніше бездіяльністю Територіальний відділ НКРЕКП порушив низку Законів України.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з положень п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів з врахуванням наступного.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.2 цієї статті у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України, якою передбачено справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів: суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (ч.1); суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами (ч.2).

При цьому за ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч.1 ст. 3 КАС України:

- адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;

- публічно-правовий спір - це спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, основною визначальною рисою адміністративних правовідносин є владне підпорядкування однієї сторони цих відносин іншій стороні. Сторони в адміністративному спорі ще до його виникнення повинні перебувати у відносинах вертикального підпорядкування.

З огляду на положення статей 1 та 19 ЦПК України, статті 2 КАС України не вважається публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування та суб`єктом приватного права - фізичною особою, в якому фізична особа звернулася до суду за захистом права не публічного, а цивільного, зокрема права на відшкодування завданої шкоди. У такому випадку це спір про цивільне право, хоч в спорі й бере участь суб`єкт публічного права.

Разом із тим, приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, аналіз змісту вказаних вище норм ЦПК України та КАС України дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, із яких виник спір.

У справі, що розглядається, ОСОБА_1 у позовній заяві та доводах апеляційної скарги зазначає, що бездіяльністю територіального відділу НКРЕКП йому завдано моральну шкоду, оскільки не було всебічно і вчасно перевірені обставини, викладені у його скарзі, не врегульовано спір під час розгляду скарги, не надано обґрунтовану відповідь на скаргу та передано її на розсуд до АТ «Харківобленерго», що є протизаконним.

За результатами перегляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів зазначає, що при визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

На виконання законів України «Про природні монополії» від 20 квітня 2000 року № 1682-III, «Про електроенергетику» від 16 жовтня 1997 року № 575/97-ВР, «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» від 09 липня 2010 року № 2479-VI, Указом Президента України від 27 серпня 2014 року № 694/2014 утворено НКРЕКП.

Відповідно до частин 1, 2 статті 11 Закону України «Про електроенергетику» державне регулювання діяльності в електроенергетиці провадиться шляхом формування тарифної політики відповідно до законодавства, надання ліцензій на здійснення окремих видів діяльності в електроенергетиці, здійснення контролю за діяльністю суб`єктів електроенергетики та інших учасників ринку електричної енергії та встановлення відповідальності за порушення умов і правил здійснення ними діяльності в електроенергетиці та на ринку електричної енергії. Органом державного регулювання діяльності в електроенергетиці є національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Також статтею 2 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» визначено, що органом державного регулювання у сфері комунальних послуг є НКРЕКП. Порядок організації діяльності НКРЕКП, визначається Законом України «Про природні монополії».

Указом Президента України від 10 вересня 2014 року № 715/2014 затверджено Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Положення), відповідно до пунктів 1, 2 якого НКРЕКП є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президентові України і підзвітним Верховній Раді України. НКРЕКП є органом державного регулювання діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг. НКРЕКП у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також цим Положенням.

У пункті 3 Положення визначені основні завдання НКРЕКП, серед яких, зокрема, державне регулювання діяльності суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання, що провадять діяльність на суміжних ринках, у сферах електроенергетики; збалансування інтересів суб`єктів господарювання, споживачів і держави; забезпечення проведення цінової і тарифної політики у сферах електроенергетики, теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, у нафтогазовому комплексі, сприяння впровадженню стимулюючих методів регулювання цін; захист прав споживачів товарів (послуг) на ринку, що перебуває у стані природної монополії, та на суміжних ринках у сферах електроенергетики.

Згідно із пунктом 4 Положення НКРЕКП відповідно до покладених на неї завдань розглядає звернення споживачів та надає роз`яснення з питань застосування нормативно-правових актів НКРЕКП.

За пунктом 6 Положення НКРЕКП для забезпечення виконання покладених на неї завдань і функцій має право: приймати у межах своєї компетенції рішення, що є обов`язковими до виконання суб`єктами природних монополій; звертатися до суду з метою захисту інтересів держави, споживачів, суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках з підстав, передбачених законодавством; приймати рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій (штрафів) до суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках у випадках і розмірах, передбачених законом; складати відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення протоколи про порушення посадовими особами суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках законодавства про природні монополії, електроенергетику, ринок природного газу, про теплопостачання, централізоване водопостачання і водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів; приймати в межах своєї компетенції рішення, що є обов`язковими для виконання суб`єктами природних монополій;приймати з питань, що належать до компетенції НКРЕКП, нормативно-правові акти, контролювати їх виконання; створювати та ліквідовувати територіальні органи як структурні підрозділи апарату НКРЕКП, що не мають статусу юридичної особи.

Згідно з пунктом 13 Положення рішення НКРЕКП приймаються на засіданнях, які проводяться у формі відкритих або закритих слухань. У разі розгляду питань, що мають важливе суспільне значення, засідання проводяться у формі відкритих слухань, в яких беруть участь представники суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на суміжних ринках, об`єднань споживачів і громадськості.

Рішення, прийняті НКРЕКП, оформлюються постановами і розпорядженнями та є обов`язковими до виконання суб`єктами природних монополій. Ці рішення можуть бути оскаржені в установленому законодавством порядку.

Рішення НКРЕКП, які є нормативно-правовими актами, підлягають обов`язковій державній реєстрації в установленому законодавством порядку, за винятком рішень з питань установлення цін та тарифів (крім установлення цін та тарифів для населення) та рішень з питань функціонування оптового ринку електричної енергії.

Такі рішення не потребують узгодження з іншими органами державної влади, крім випадків, передбачених законом.

Крім того, рішення НКРЕКП, які відповідно до закону є регуляторними актами (крім рішень щодо встановлення тарифів), розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України від 11 вересня 2003 року № 1160-IV «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Таким чином, нормативно-правове регулювання статусу НКРЕКП та його місце у сфері енергетики та комунальних послуг дозволяє зробити висновок, що відповідач у цих відносинах є суб`єктом публічного права, створений з метою державного регулювання, моніторингу та контролю у сферах енергетики та комунальних послуг, тобто наділений владними управлінськими функціями, а тому є суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України.

Тому, спір за участю органу державного регулювання діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг, який в межах своїх повноважень реалізує владні управлінські функції, обумовлює виникнення правовідносин, що мають публічно-правовий характер, а тому цей спір належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 березня 2019 року по справі № 826/16994/15.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги, заявлені ОСОБА_1 до НКРЕКП, зокрема, до його територіально відділу, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки віднесені до юрисдикції адміністративних судів.

Доводи апеляційної скарги, про те що даний спір є виключно приватно - правовим не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні викладених вище норм права. Позовні вимоги у даній справі пред`явленні саме з підстав бездіяльності територіального відділу НКРЕКП в частині розгляду скарги ОСОБА_1 , а вимога про стягнення моральної шкоди, завданої, на його думку, бездіяльністю територіального відділу НКРЕКП не змінює характер правовідносин із суб`єктом владних повноважень, яким є НКРЕКП.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не встановлено.
       
Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -     
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 січня 2023 року.

СУДДІ:                А. І. Дорош                 О. А. Лобов                 В. М. Триголов