УХВАЛА

15 березня 2023 року 
м. Київ
справа №640/18234/20
адміністративне провадження № К/990/6728/23  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Дашутіна І. В.,
суддів - Шишова О. О., Яковенка М. М.,
перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на додаткову постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2023 року у справі №640/18234/20 за позовом Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -
у с т а н о в и в :
Науково-виробниче Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі - відповідач, скаржник), в якому просило: - визнати протиправною бездіяльність Головного ДПС у Миколаївській області щодо не списання безнадійного податкового боргу з орендної плати у розмірі 11890,25 грн; - зобов`язати Головне управління ДПС у Миколаївській області списати безнадійний податковий борг у розмірі 11890,25 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем безпідставно відмовлено у списанні боргу у розмірі 11890,25 грн, оскільки щодо вказаного податкового боргу позивача минув строк давності, встановлений Податковим кодексом України. При цьому, Головним управлінням ДПС у Миколаївській області було порушено порядок повідомлення Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» щодо визначення йому грошового зобов`язання з орендної плати за землю, який здійснюється контролючим органом шляхом надсилання (вручення) платникові за місцем його реєстрації до 01 липня поточного року саме податкового повідомлення-рішення, яке є підставою для сплати такого податкового зобов`язання.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 серпня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 січня 2022 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Миколаївській області щодо не списання безнадійного податкового боргу з орендної плати Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» у розмірі 11890,25 грн.
Зобов`язано Головне управління ДПС у Миколаївській області повторно розглянути заяву Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» від 03 квітня 2020 року №1/03-04-20 про списання безнадійного податкового боргу, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2023 року апеляційну скаргу Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» задоволено повністю.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 січня 2022 року скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання Головного управління ДПС у Миколаївській області списати безнадійний податковий борг Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» у розмірі 11890,25 грн та прийнято нове рішення в цій частині, яким вказані позовні вимоги задоволено.
Зобов`язано Головне управління ДПС у Миколаївській області списати безнадійний податковий борг Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» у розмірі 11890,25 грн.
В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 січня 2022 року залишено без змін.
У подальшому, позивач подав до суду апеляційної інстанції заяву про стягнення понесених ним витрат на правничу допомогу під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, а також судового збору.
Додатковою постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2023 року стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області на користь Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» судові витрати на сплату судового збору та професійну правову допомогу в розмірі 13153,00 грн.
Не погоджуючись з додатковою постановою суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з цією касаційною скаргою. 
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Проаналізувавши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено види судових витрат. Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Згідно з частинами першою і другою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Відповідно до статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Отже, за загальним правилом, питання розподілу судових витрат вирішується судом у судовому рішенні, яким закінчується розгляд справи. Разом з тим, Кодексом адміністративного судочинства України передбачені випадки, коли суд може вирішити питання розподілу судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог, а саме: 1) якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат (частина третя статті 143); 2) у випадку постановлення ухвали про закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду або ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням (суд вирішує питання про розподіл судових витрат не пізніше десяти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення, за умови подання учасником справи відповідної заяви і доказів, які підтверджують розмір судових витрат (частина шоста статті 143); 3) якщо це питання не було вирішено (пункт 3 частини першої статті 252).
У таких випадках суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.
Оскільки додаткове судове рішення після його ухвалення стає частиною судового рішення по суті позовних вимог, відповідно, порядок його оскарження є таким, що і для рішення по суті, оскільки вирішує питання, які не пов`язані із вимогами адміністративного позову, але в обов`язковому порядку мають бути вирішені судом.
Таким чином, при вирішенні питання про можливість відкриття касаційного провадження за скаргою на додаткове судове рішення вирішальним є питання можливості касаційного оскарження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 жовтня 2022 року.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням відповідає стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Відповідно до пунктів 6, 10 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є: справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
З огляду на обставини, встановлені судовими рішеннями, предметом спору у цій справі є визнання протиправним та скасування рішення контролюючого органу, на підставі якого може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (11890,25 грн 
Суд першої інстанції розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження.
Отже, ця адміністративна справа підпадає під критерій, встановлений пунктом 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, для визначення справи незначної складності.  
Оцінивши характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників, встановивши, що предмет спору не віднесений до переліку справ, які підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження, колегія суддів вважає, що ця справа є справою незначної складності, а тому, розглядаючи цю справу в порядку спрощеного позовного провадження, судом не було порушено норм процесуального права.
Випадків, які б виключали можливість застосування положень пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, не вбачається. У касаційній скарзі таких застережень не міститься.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» («Levages Prestations Services v. France») від 23 жовтня 1996 року, заява №21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії» («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19 грудня 1997 року, заява №26737/95).
На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 248, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
у х в а л и в :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Головного управління ДПС у Миколаївській області на додаткову постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2023 року у справі №640/18234/20 за позовом Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.
Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                          І. В. Дашутін
Судді                                                                                                              О. О. Шишов
                                                                                                              М. М. Яковенко