УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
23 січня 2023 року
м. Київ
справа № 161/19624/14-к
провадження № 51-312ск23
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 , 
встановив:
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 
2021 року залишено без задоволення заяву засудженого ОСОБА_4 
про перегляд вироку Апеляційного суду Волинської області від 08 квітня 2015 року щодо нього за нововиявленими обставинами.  
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 20 жовтня 2022 року зазначену ухвалу місцевого суду залишено без змін. 
На адресу Верховного Суду від засудженого ОСОБА_4 надійшла касаційна скарга, датована і підписана ним 26 грудня 2022 року. При цьому, як вбачається 
з її змісту, засуджений не погоджується з постановленими щодо нього судовими рішеннями та порушує питання про їх перегляд в касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 1, 3, 4, 5 ч. 2 та частин 3, 5 зазначеної статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються найменування суду касаційної інстанції, судове рішення, що оскаржується обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, вимоги особи, яка подає скаргу, до суду касаційної інстанції та її думка з приводу участі у касаційному розгляді. Крім того, до касаційної скарги додаються копії судових рішень, 
що оскаржуються.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального 
та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того 
чи іншого доказу.
Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. 
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
Однак, всупереч вищевказаному засуджений ОСОБА_4 зазначених вимог процесуального закону не дотримався.
Зокрема, засуджений в порушення вимог кримінального процесуального закону адресує свою касаційну скаргу Вищому спеціалізованому суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. При цьому, Законом України «Про внесення змін 
до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року, що набрав чинності 15 грудня 
2017 року, внесено зміни до Кримінального процесуального кодексу України 
та визначено, що судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
Окрім цього, засуджений у своїй касаційній скарзі не вказує конкретно, які саме судові рішення, постановлені щодо нього, він оскаржує в касаційному порядку. Зазначене перешкоджає суду касаційної інстанції визначитись з предметом перевірки 
у касаційному порядку.
Крім того, засуджений, оскаржуючи, в тому числі, ухвалу апеляційного суду, 
не наводить доводів на обґрунтування незаконності чи необґрунтованості зазначеного судового рішення з урахуванням положень статей 412-413 КПК України.
Окрім вказаного, засуджений ОСОБА_4 , надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження та посилається по суті на неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Крім цього, вимоги, сформульовані у касаційній скарзі, про задоволення заяв засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про перегляд вироку Апеляційного суду Волинської області від 08 квітня 2015 року за нововиявленими та виключними обставинами після скасування оскаржених судових рішень не узгоджуються 
з положеннями ст. 436 КПК України, якою визначено повноваження касаційного суду за наслідками розгляду касаційної скарги.
До того ж відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 425 КПК України засуджений наділений правом 
на касаційне оскарження судових рішень лише у тій частині, що стосується його інтересів.
Також засудженому слід взяти до уваги, що якщо особа бажає звернутися 
із  заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами, то в такому випадку необхідно надіслати окрему заяву щодо зазначеного питання з дотриманням положень Глави 34 КПК України.
Окрім зазначеного, засуджений, усупереч ч. 3 ст. 427 КПК України, не вказує у скарзі чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.
Крім того, до касаційної скарги на виконання вимог ч. 5 ст. 427 КПК України взагалі 
не додано копій оскаржених судових рішень.
З огляду на викладене, на підставі ч. 1 ст. 429 КПК України колегія суддів вважає 
за необхідне залишити без руху касаційну скаргу засудженого, надавши строк для усунення недоліків.
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху 
і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                                          ОСОБА_3