ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року	Львів	Справа № 460/15220/21 пров. № А/857/12722/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                  Обрізко І.М., 
суддів                                                                      Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,
за участю секретаря судового засідання                    Лутчин А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2022 року, прийняте суддею Зозулею Д.П. о 15 год. 19 хв. у м. Рівному, повний текст складено 04.02.2022 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

                                                             встановив:

ФОП ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулася з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області  (надалі – ГУ ДПС у Рівненській області, відповідач)  про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 1032917000705 від 21.10.2021.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2022 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області форми «С» № 1032917000705 від 21.10.2021 в частині застосування штрафних санкцій за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв і тютюнових виробів на суму 34000 (тридцять чотири тисячі) грн. 00 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Суд з урахуванням граматичного аналізу вжиття в ліцензії її кінцевої дати дії «до 14.11.2019» та положень Конвенції, дійшов висновку, що позивачем не допущено порушення вимог Закону № 481  під час здійснення роздрібного продажу підакцизного товару (алкоголю та тютюну) в останній день чинності ліцензій – 14.11.2019.
Відтак, суд дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для застосування до позивача ФОП ОСОБА_1 фінансових стягнень за здійснення 14 листопада 2019 роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами без ліцензії, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення №  1032917000705 від 21.10.2021 визнано протиправним та скасоване у частині застосування фінансових санкцій на суму 34000 грн., що відповідає висновку Верховного Суду, викладеному  у постановах від 25.04.2018 у справі № 815/4720/16, від 13.06.2018 у справі № 815/1298/17, від 28.08.2018 у справі №  814/4170/15.
Щодо іншої частини позовних вимог, то беручи до уваги норми  постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 №957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв», судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 здійснено роздрібну торгівлю 06.10.2018 однієї пляшки вина ігристого солодкого «Салюте голд асті» ємністю 0,75 літра, за ціною 84,00 грн., тобто за ціною, нижчою за встановлені мінімальні роздрібні ціни на такі напої.
Факт здійснення позивачем роздрібної торгівлі алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни на такі напої підтверджується доказами.
Оскільки допуск до проведення фактичної перевірки позивача відбувся, а контролюючим органом фактично реалізовано свою компетенцію на проведення таких перевірок та оформлення їх результатів, то дії контролюючого органу щодо призначення та проведення розглядуваних перевірок не є такими, що порушують права позивача. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові №804/263/16 від 29 травня 2019.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ГУ ДПС у Рівненській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги звертає увагу, що під час проведення перевірки встановлено факт реалізації алкогольних напоїв без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, що суперечить ч. 20 ст.15 Закону України №481/95-ВР від 19.12.1995 «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (із змінами та доповненнями) реалізація алкогольних напоїв без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями.
У позивача 06.10.2018 та 14.11.2019 року була відсутня ліцензія на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тобто, було відсутнє право відповідно до вимог до ст.15 Закону №481/95- ВР здійснювати в цей період реалізацію алкогольних напоїв. Головним управлінням ДПС у Рівненській області ФОП ОСОБА_1 ліцензія саме на цей день не видавалася.
В матеріалах справи взагалі відсутні будь-які докази, а рішення суду не містить доводів щодо наявності ліцензії в позивача станом на 06.10.2018. 
Законом № 481/95-ВР не встановлено окремого порядку визначення і встановлення часового моменту, що породжує та припиняє правовідносини за вказаними ліцензіями. Тому, застосовуючи принцип аналогії закону, обчислення спірного періоду слід здійснювати за правилами Цивільного кодексу України, який передбачає, що строк, обчислюваний роками, спливає у відповідні місяць і число останнього року цього строку. А відтак, суб`єкт господарювання має право здійснювати торгівлю ліцензійними товарами до дати, зазначеної в ліцензії, при цьому останнім днем торгівлі буде дата, що передує даті, зазначеній в такій ліцензії.
Таким чином, календарний рік, який обраховується з дати 14.11.2018 завершується 13.11.2019.
Часовий проміжок, який двічі містить календарну дату 14 листопада не відповідає поняттю року.
Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою відмовити у позові.
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.
Судом встановлено, що  27.09.2021 посадовими особами ГУ ДПС у Рівненській області проведено фактичну перевірку магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 та складено акт (довідку) фактичної перевірки (а.с. 17-19).
Із пункту 2.2.20 акту перевірки судом встановлено, що перевіркою встановлено факт роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами без отримання відповідних ліцензій, а саме факт роздрібної торгівлі тютюновими виробами та алкогольними напоями без наявності ліцензії 14.11.2019 включно, чим порушено вимоги статті 15  Закону №481/95. Крім того, згідно даних РРО суб`єкта господарювання ФН 1714001696, встановлено порушення державної дисципліни цін в частині недотримання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 №957, а саме ФЧ №32092 від 06.10.2018, реалізовано вино ігристе солодке «Салюте голд асті», місткістю 0,75 л. за ціною 84,00 грн. за 1 пляшку.
Згідно висновків перевірки ФОП ОСОБА_1 порушено постанову Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 №957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв».
22.10.2021 ФОП ОСОБА_1 отримано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Рівненській області від 21.10.2021 №1032917000705, яким застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 34000 гривень, за роздрібну торгівлю алкогольними напоями, тютюновими виробами без наявності ліцензії внаслідок порушення вимог статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального»  та штрафу в розмірі 10000 гривень за роздрібну торгівлю алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни на такі напої внаслідок порушення вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 №957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв»  (а.с. 15-16).
Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України є  Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»  (надалі - Закон №481).
Відповідно до частини 19 статті 15  Закону №481  роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.
За визначенням, наведеним у абзаці 25  статті 1 Закону №481  ліцензія (спеціальний дозвіл) - це документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому  Законі  видів діяльності протягом визначеного строку.
Частиною 2  статті 17 вказаного Закону  передбачено, що до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом) у розмірі 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.
Тимчасовий порядок видачі ліцензій на право імпорту, експорту спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13.05.1996 № 493 (далі - Порядок № 493).

Згідно з пунктами 23, 25 Порядку № 493 роздрібна торгівля алкогольними напоями та тютюновими виробами може провадитися суб`єктами підприємницької діяльності незалежно від форм власності, в тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.
Форма ліцензії затверджується Мінекономрозвитку. Бланки ліцензій виготовляються друкарським способом, повинні мати номер і бути захищені від підробки та несанкціонованого тиражування. У ліцензії зазначається:
- на лицьовому боці: найменування органу, що її видав; вид товарів (алкогольні напої чи тютюнові вироби), на право реалізації яких видано ліцензію; для юридичних осіб - найменування та місцезнаходження, номер телефону, факс (за їх наявності); для фізичних осіб - прізвище, ім`я та по батькові, паспортні дані (серія, номер, ким і коли виданий, місце проживання), номер телефону (за його наявності); ідентифікаційний код суб`єкта підприємницької діяльності; місце торгівлі; адреси відокремлених від роздрібної мережі місць зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів; реєстраційний номер ліцензії, дата реєстрації; термін дії; дата видачі ліцензії; посада, прізвище, ім`я, по батькові уповноваженої особи, яка підписала ліцензію;
- на зворотному боці: відмітки про поточне (щоквартальне) внесення плати за ліцензію; відмітка про реєстрацію ліцензії в державній податковій інспекції, а в сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб`єкта підприємницької діяльності.
Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що суб`єкт господарювання, маючи на меті здійснювати роздрібний продаж певних видів алкогольних та тютюнових виробів, зобов`язаний отримати відповідні ліцензії, які оформлюються на спеціальних бланках та повинні містити необхідні відомості, зокрема термін дії.
Законодавець у Цивільному кодексі України виокремлює як поняття «строку», так і «терміну», які не є тотожними.
Так, відповідно до статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. При цьому під терміном слід розуміти певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Верховний Суд у постанові від 28 серпня 2018 в справі №814/4170/15 зазначив, що згідно із наведеними положеннями Закону № 481/95-ВР вживається поняття «термін дії ліцензії» на право роздрібної  торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами, який, відповідно до частини другої статті 252 Цивільного кодексу України, визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
Тобто визначальним фактором для правильного вирішення даної справи є встановлення терміну дії ліцензії, отриманої позивачем.
Як встановлено судом, позивач отримала ліцензію на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями № 17140308201800909 строком дії з 14 листопада 2018 до 14 листопада 2019 та ліцензію на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами № 17140311201800743 терміном дії з 14 листопада 2018 до 14 листопада 2019.
Отже, термін дії вказаної ліцензії був встановлений повноважним органом шляхом визначення конкретного календарного дня її початку та закінчення. При цьому дата закінчення поєднана з прийменником «до», у зв`язку з чим така прийменникова конструкція в українській мові прямо вказує на зазначення кінцевої календарної дати чинності або виконання чого-небудь.
Крім того, згідно із частиною першою статті 3 Європейської конвенції про обчислення строків від 16.05.1972 строки, обчислені у днях, тижнях, місяцях і роках починаються опівночі dies a quo і спливають опівночі dies ad quem.
За змістом статті 2 цієї Конвенції термін «dies a quo» означає день, з якого починається відлік строку, а термін «dies ad quem» означає день, у який цей строк спливає.
Відповідно до частини другої статті 4 Конвенції якщо строк обчислено у місяцях або роках, день dies ad quem є днем останнього місяця чи останнього року, дата якого відповідає dies a quo, або у разі відсутності відповідної дати - останнім днем останнього місяця.
З урахуванням наведеного граматичного аналізу вжиття в ліцензії  кінцевої дати дії «до 14.11.2019» та положень Конвенції, висновок суду першої інстанції щодо недопущення позивачем порушень вимог Закону №481/95-ВР під час здійснення роздрібного продажу підакцизного товару (алкоголю та тютюну) в останній день чинності ліцензії - 14.11.2019 є правильним.
Зазначене вище відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 28 серпня 2018 у справі №814/4170/15; від 25 квітня 2018 у справі №815/4720/16 та від 30 січня 2019 у справі. №815/4128/16.
Щодо покликання апелянта на відсутність доказів про наявність у позивача ліцензії станом на 06.10.2018, то таке не заслуговує на увагу, оскільки перевіркою не встановлено здійснення жодної операції з реалізації спиртних напоїв цим числом. 
Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для застосування до позивача фінансових стягнень за здійснення 14 листопада 2019 роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами без ліцензії, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення №  1032917000705 від 21.10.2021 підлягає скасуванню.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відтак, суд не надає оцінки судовому рішенню в частині відмови у задоволенні позовних вимог.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                     постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2022 року у справі №460/15220/21 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 01.02.2023 року.