УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 березня  2023 року
м. Київ
справа № 185/3304/21
провадження № 51-1915 ск 23
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 ,   ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу, подану засудженим ОСОБА_4 в свої інтересах та інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від  11 січня 2023 року, 
встановив:
Вироком  Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від                    15 липня  2022 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією всього особистого майна.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією всього особистого майна.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 січня 2023 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга  ОСОБА_4 , у якій він порушує питання про перегляд рішень судів першої та  апеляційної інстанцій щодо себе та засудженого  ОСОБА_5 .
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.
Відповідно до ч. 4 ст. 427 КПК України, касаційна скарга підписується особою, яка її подає.
Як убачається із вступної частини та змісту касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 , вона подана засудженим від його імені та від імені засудженого            ОСОБА_5 . 
Проте засуджений ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є різними учасниками кримінального провадження. При цьому чинним кримінальним процесуальним законодавством не передбачено подання спільної касаційної скарги. Тому касаційна скарга повинна подаватися окремо кожним учасником кримінального провадження та містити особистий підпис. 
До того ж засудженому ОСОБА_4 слід взяти до уваги, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 425 КПК України засуджений наділений правом на касаційне оскарження судових рішень лише у тій частині, що стосується його інтересів.
Також відповідно до пунктів 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог, із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу.
Наведене обґрунтування вимог у касаційній скарзі  викладено без урахування вимог ст. 433 КПК України, яка визначає межі перегляду судом касаційної інстанції, та положень ч. 1 ст. 438 КПК України, якою регламентовано, що підставами для скасування або зміни судових рішень у касаційному суді є лише: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3)невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При цьому, при вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК України.
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судом при винесенні судового рішення, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Однак, як убачається зі змісту касаційної скарги, у ній ставиться питання про скасування рішень суду першої та апеляційної інстанцій, при цьому, окрім іншого, вказується на однобічність та неповноту досудового розслідування та судового розгляду, невідповідність висновків, викладених у рішеннях суду першої та апеляційної інстанцій, фактичним обставинам кримінального провадження, надання доказам у кримінальному провадженні іншої оцінки, ніж її дали суди, що у розумінні ст. 433 КПК України не може бути предметом касаційного розгляду.
При цьому всупереч наведеним положенням процесуального закону, у поданій скарзі не зазначається, яких саме порушень допустилися суди першої та апеляційної інстанцій та не конкретизується, у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановлених судами рішень, і чому ці порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом вироку районного суду та ухвали апеляційного суду згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України та з огляду на положення статей 370,404, 412-414, 419 цього Кодексу.
Вказані порушення перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження, шляхом подання виправленої касаційної скарги.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу, подану засудженим ОСОБА_4 в свої інтересах та інтересах засудженого ОСОБА_5 , залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків - п`ятнадцять  днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі невиконання вимог ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                                ОСОБА_2                                               ОСОБА_3