КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                               
      Єдиний унікальний номер справи: 753/21135/20       Головуючий у суді першої інстанції: Колесник О.М.
      Номер провадження: 22-ц/824/2034/2023                     Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.

П О С Т А Н О  В А
І М Е Н Е М       У К Р А Ї Н И
 
09 січня 2023  року                                                                             місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого - Коцюрби О.П.,
суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,
 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 січня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -,
 
В С Т А Н О В И В:
 
В Дарницький районний суд міста Києва звернулось Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк,  позивач) з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог, АТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що ОСОБА_2 (далі - позичальник), з метою отримання банківських послуг, звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим, підписав Заяву № б/н від 29 грудня 2011 року, згідно якої, отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Позивач зазначив, що ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту, Банк керувався                                 п. п. 2.1.1.2.5, 2.1.1.2.6 Договору, на підставі яких ОСОБА_2 при укладанні Договору надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.
Відносини між Банком та клієнтом, які регулюються Договором про надання банківських послуг можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод цього Договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження по питанням банківського обслуговування з клієнтом через web-сайт банку (www.privatbank.ua) або інших інтернет/ SMS-ресурсів, зазначених банком.
Позичальник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . Станом на дату смерті ОСОБА_2 , заборгованість позичальника, за договором від 29 грудня 2011 року становить 10 853,11 грн.
Також позивач зазначив,  що згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_2 ,  на час відкриття спадщини, є відповідач у справі -  ОСОБА_1 
АТ КБ «ПриватБанк», 28 лютого 2020 року відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України, як кредитором було надіслало претензію до Восьмої Київської державної нотаріальної контори, яка повідомила, що спадкоємці померлого позичальника із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця не заводилась.
Посилаючись на вказані обставини, зважаючи на наявність заборгованості позичальника перед Банком, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором від 29 грудня 2011 року в розмірі 10 853,11 грн., та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 14 січня 2022 року у задоволені позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі,  посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просило заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. 
Наданим процесуальним законом правом подати відзив на апеляційну скаргу, відповідач ОСОБА_1 не скористався.
За правилами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 10 853,11 грн.
За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку, судове засідання не проводиться.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За правилами  ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Судом встановлено, що 29 грудня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та позичальником                  ОСОБА_2 було укладено договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписаною позичальником Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 29 грудня                 2011 року (а.с. 20).
Згідно приписів ч. 1 ст. 1054 ЦК України, кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 вказаної статті передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч. 3 ст. 1054 ЦК України).
За правилом ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до вимог ч.ч. 1-3  ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.
Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ч. 1                       ст. 640 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Як вбачається зі змісту Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 29 грудня 2011 року, між банком та позичальником було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору,  шляхом підписання зазначених письмових документів, а також скріплення їх печаткою юридичної особи - позивача.
Відповідно до змісту вказаної Анкети-заяви, позичальник ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг.
За правилами п. 2.1.1.2.3. та 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг, розміщених на сайті https: privatbank.ua/terms/, підписання договору являється згодою клієнта відносно прийняття любого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.
У п. 2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг зазначено, що клієнт зобов`язаний погашати заборгованість по кредиту, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.
У відповідності до п. 2.1.1.5.6. Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт зобов`язаний у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку.
Відповідно до п. 1.1.2.1.9 Умов та Правил, власник зобов`язаний стежити за витратою коштів у межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту.
Згідно з п. 1.1.7.11 Умов та Правил, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк.
Як стверджує позивач, позичальник зобов`язання за договором не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість. 
З наданого позивачем розрахунку заборгованості видно, що станом на                  28 квітня 2019 року, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, у позичальника ОСОБА_2 існує заборгованість у сумі                    10 853,11 грн., з яких: 9 698,69 грн. - тіло кредиту, 849,52 грн. - проценти за користування кредитом, 304,90 - пеня. Будь-яких заперечень щодо правильності нарахованої заборгованості за кредитом, сторони суду не надали. 
За правилами ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
Разом з цим, судом  встановлено, що позичальник ОСОБА_2 ,                       ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 , виданого 30 квітня 2019 року Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві (а.с. 54).
Статтею 608 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється зі смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.
Згідно із ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України).
Позивач стверджував, що спадкоємцем позичальника ОСОБА_2 у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є відповідач ОСОБА_1 . На підтвердження даної обставини, позивач надав суду копію паспорта позичальника та відповідача, де зазначено одну й ту саму адресу зареєстрованого місця проживанням. АДРЕСА_1 (а.с.49-53).
Відповідно до ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Положеннями  ст. 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора, спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу, суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
У абзаці 2 пункту 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ  «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, роз`яснено, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Судом встановлено, що АТ КБ « ПриватБанк», 28 лютого 2020 року, як кредитором надіслало претензію кредитора до Восьмої Київської державної нотаріальної контори (а.с. 58).
Після чого, Восьма Київська державна нотаріальна контора, листом                      № 469/01-16 від 27 березня 2020 року повідомила АТ КБ Приватбанк», що особи із заявами про прийняття або про відмову від прийняття спадщини, після смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 до нотаріальної контори не звертались. Спадкова справа щодо майна померлого ОСОБА_2 не заводилась.
Як стверджувало у позовній заяві та апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», відповідач ОСОБА_1 прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника                 ОСОБА_2 , так як спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3                      ст. 1268 ЦК України, і відповідач не відмовився від прийняття спадщини у передбачений шестимісячний строк від дня відкриття спадщини.
При цьому, позивач не надав суду доказів, які б свідчили, що саме відповідач ОСОБА_1 є спадкоємцем померлого ОСОБА_2 та прийняв спадщину після йог смерті. Доказів щодо переліку та вартості спадкового майна позивачем також не надано.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що сам по собі факт реєстрації місця проживання відповідача ОСОБА_1 за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме він є спадкоємцем та прийняв після померлого спадщину. Не доводить це і відсутності інших осіб, які могли прийняти спадщину.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач не довів належними і допустимими доказами, що відповідач ОСОБА_1 прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого                     ОСОБА_2 .
Оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення  позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Твердження апелянта щодо того, що матеріали справи не містять доказів про те, що позичальник не проживав разом з відповідачем, оцінюються колегією суддів критично, оскільки є необґрунтованими. Посилання Банку на те, що відповідач не довів того, що він не проживав постійно зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки обов`язок доведення своїх  позовних вимог покладений саме на позивача.
Інші доводи апеляційної скарги повторюють доводи позовної заяви, не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 січня 2022 року є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, - 
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 січня        2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.. 

 
Головуючий:                                                                        О.П. Коцюрба

Судді:                                                                                   І.М. Білич

                                                                                              Т.А. Слюсар