Справа № 308/12361/22

Закарпатський апеляційний суд

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.03.2023                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/834/22 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Гейка В. І. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.09.2022. 
       Цією постановою: 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дніпропетровська, мешканець АДРЕСА_1 , працюючий доземетристом ІПС 3-ї категорії, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 215 (двохсот п`ятнадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3655 (три тисячі шістсот п`ятдесят п`ять) грн.
Судовий збір в сумі 496 грн 20 коп. віднесено за рахунок держави.
Зпротоколу про військове адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 011579 від 16.09.2022 та постанови судді від 20.09.2022 вбачається, що 15.09.2022 о 15 год 05 хв, під час шикування особового складу, було виявлено старшого солдата ОСОБА_1 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння на території військового містечка, що підтверджено висновком медичного освідчення, показник якого становить 1.43 % проміле, чим самим вчинив військове адміністративне правопорушенням в умовах воєнного стану. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.
Не погоджуючись з даною постановою, захисник-адвокат Гейко В. І. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову від 20.09.2022 та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам законодавства, ухвалена з порушенням норм процесуального і матеріального права. Судом першої інстанції не дотримано вимог законодавства щодо всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, що призвело до ухвалення необґрунтованого, незаконного та невмотивованого рішення. Суд знехтував правом ОСОБА_1 на справедливий суд в аспекті його участі в судовому засіданні та захисті своїх прав. В матеріалах справи міститься заява від імені ОСОБА_1 про розгляд справи без його участі та про визнання вини, про те він не писав та не подавав суду такої 
-2-

заяви, і взагалі вона написана не його почерком. ОСОБА_1 не визнавав і не визнає своєї вини в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні. Всупереч вимог ст. 268 КУпАП, суд розглянув справу без участі ОСОБА_1 , крім того останній не був сповіщений судом про час і місце розгляду справи. Суд порушив право ОСОБА_1 на справедливий суд, адже він був позбавлений можливості скористатись своїми процесуальними правами, передбаченими ст. 268 КУпАП. Суд не дотримався вимог щодо всебічного та повного з`ясування обставин справи та вирішив її всупереч закону і при цьому суд не керувався ані законом, ані правосвідомістю, адже якби ОСОБА_1 був присутній в судовому засіданні, він би міг пояснити всі обставини справи, а саме, що 15.09.2022 ОСОБА_1 з дозволу військового командира перебував у короткочасній відпустці – увільненні від військової служби, так як до нього приїхала його дружина ОСОБА_3 і вони разом перебували в готелі «Затишок» за адресою АДРЕСА_2 . Саме в цей день ОСОБА_1 стало погано і дружина викликала в готель швидку медичну допомогу. Працівники медичної швидкої допомоги, після того, як надали первинну допомогу, запропонували ОСОБА_1 проїхати з ними для подальшого обстеження до КНП «Центральна міська клінічна лікарня» Ужгородської міської ради, так як у останнього вбачались симптоми захворювання, яке передбачало подальшу його госпіталізацію. Проте ОСОБА_1 відмовився їхати до лікарні, тоді працівники швидкої допомоги зателефонували його командиру, оскільки він є військовослужбовцем, щоб сприяти подальшому обстеженню та можливій госпіталізації. ОСОБА_1 разом з командиром поїхали до лікарні, однак останній попри всі ознаки для його госпіталізації, в присутності командира, від неї відмовився. Від такої поведінки ОСОБА_1 командир розізлився, вважаючи свого підлеглого таким, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, повіз його до медичного закладу КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медичних залежностей», де провели огляд на стан сп`яніння, який нібито становив 1,43 проміле, хоча роздруківки, яку вимагав ОСОБА_1 , йому так ніхто і не надав та не показав. Просить суд звернути увагу на те, що ОСОБА_1 інкримінується саме поява у стані сп`яніння на шикуванні, тобто, поведінка яка явно, нібито порушує загальновизнані норми. Разом з тим єдиний, окрім висновку лікаря, наявний у справі доказ винуватості ОСОБА_1 не те, що не підтверджується, а навіть не містить посилань на ознаки такої поведінки останнього, а це свідчить про відсутність складу інкримінуємого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, що є достатньою підставою для закриття провадження у справі. Наявні в матеріалах справи докази є неналежними, недопустимими, недостатніми для однозначного висновку про наявність в діяннях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення не можна вважати належним та допустимим доказом винуватості ОСОБА_1 , оскільки його зміст не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, бо не містить суті інкримінуємого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. У фабулі протоколу не відображені підстави кваліфікації правопорушення саме за ч. 3 ст. 173-20 КУпАП – в ньому зазначено, що адміністративне правопорушення вчинене в умовах воєнного стану, проте диспозицією вказаної статті для кваліфікації за цією частиною передбачена зовсім інша ознака – його вчинення в умовах особливого періоду. Ці поняття не є тотожними і адміністративна відповідальність за вчинене ст. 172-20 КУпАП не передбачена в умовах воєнного стану. Тобто у суду першої інстанції були відсутні належні докази наявності кваліфікації діяння ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП. Також вважає, що були порушення порядку огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння та при оформленні його результатів свідчать про недійсність огляду, та відповідно про те, що висновок є неналежним доказом перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння Покази алкотестера «Драгер 6820» викликають обґрунтовані сумніви, а саме: не зазначено його серійного номеру; сертифікату відповідності 

-3-

зазначеного приладу та дату останньої його повірки; правомірність його використання лікарем для визначення стану сп`яніння; відсутня роздруківка результатів огляду на стан сп`яніння (чек), тобто  ставить під сумнів, що зазначені результати є результатами огляду саме ОСОБА_1 , а не будь-якої іншої особи, яка проходила огляд на цьому алкотестері перед останнім. Крім того, доказів проходження лікарем, який проводив огляд на стан сп`яніння, тематичного удосконалення за відповідною програмою суду не надано. Складений висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння не містить посилання на акт медичного огляду, тобто складений з порушенням вимог Інструкціїпро порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена наказом МВС України, МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015, тобто вищевикладене свідчить про те, що порушений порядок огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння та при оформленні його результатів свідчать про недійсність огляду та відповідно висновок є неналежним доказом перебування ОСОБА_1 у стані сп`яніння. 
Одночасно захисник Гейко В. І. порушує питання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови судді. Клопотання мотивує тим, що під час розгляду справи присутні не були, що суд копію оскаржуваної постанови від 20.09.2022 не направляв, а про її зміст стало відомо стороні захисту лише 04.11.2022, після отримання матеріалів справи в Електронному суді.
Будучи неодноразово належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Гейко В. І.на розгляд справи щодо ОСОБА_1  не з`явилися. Останні рухом справи не цікавилися, судову кореспонденцію отримували, до суду в черговий раз не з`явилися, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип – верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Гейка В. І., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 271 КУпАП.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає до задоволення, а апеляційна скарга до задоволення не підлягає, з таких підстав.
З оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 не приймав участі у розгляді справи, даних про надіслання судом копії оскаржуваної постанови, всупереч вимог ст. 285 КУпАП, в матеріалах справи немає. Зазначені обставини, на переконання апеляційного суду, перешкодили ОСОБА_1 реалізувати своє право на захист та своєчасно подати апеляційну скаргу на постанову, а тому з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя та захист, причини пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, визнаються поважними, у зв`язку з чим, клопотання захисника-адвоката Гейка В. І. в інтересах ОСОБА_1 про поновлення строку визнається обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, а строк поновленню.

-4-

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до вимог ст. 252, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Крім того, ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Вищевказані вимоги закону суддею першої інстанції дотримано у повному обсязі і висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, підтверджується зібраними по справі доказами. Висновки, які викладені в постанові суду, відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події.
Незважаючи на невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, його винуватість у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, підтверджується сукупністю зібраних в справі та перевірених судом доказів.
Зокрема, вина ОСОБА_1  стверджується протоколом про військове адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 011579 від 16.09.2022, згідно якого 15.09.2022 о 15 год 05 хв, під час шикування особового складу, було виявлено старшого солдата ОСОБА_1 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння на території військового містечка, що підтверджено висновком медичного освідчення, показник якого становить 1.43 проміле. Чим самим вчинив військове адміністративне правопорушенням в умовах воєнного стану. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.
Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджуються також висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 589 від 15.09.2022, згідно якого алкогольне сп`яніння ОСОБА_1 становить 1,43 проміле та іншими матеріалами справи. 
Вище наведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП адміністративного правопорушення.
Всупереч доводів апеляційної скарги, протокол про адміністративне правопорушенняЗхРУ № 011579 від 16.09.2022, яким зафіксовано обставини вчиненого 
-5-

правопорушення, відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, як щодо змісту, так і щодо форми, зокрема, у протоколі зазначено: дату і місце його складання; посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт який передбачає відповідальність за дане правопорушення, а також зазначено, що ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, чим скористався останній, відмовившись від дачі пояснень та від підпису в протоколі.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що начальник відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » підполковник ОСОБА_4 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ознаками передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП адміністративного правопорушення, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, – у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилався ОСОБА_1 та його захисник Гейко В. І. Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що начальник відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » підполковник ОСОБА_4 діяв у межах наданих йому повноважень. 
Твердження адвоката про порушення судом першої інстанції права на захист ОСОБА_1 , оскільки останній не був повідомлений про дату та час слухання справи, не надавав пояснення по суті та був позбавлений можливості залучити захисника не знайшли свого підтвердження.
Матеріали справи про адміністративне правопорушення містять заяву військовослужбовця ОСОБА_1 , в якій він просить розглянути справу без його участі, при цьому свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав повністю. Вказана заява засвідчена його особистим підписом.
Крім того, в матеріалах справи міститься копія ордера серії АЕ № 115944 про надання правничої правової допомоги ОСОБА_1 адвокатом Гейком В. І. на підставі договору № 1 від 22.07.2022. Таким чином, на момент розгляду адміністративної справи в суді першої інстанції (20.09.2022) адвокат був залучений, а тому порушення права на захист за ствердженнями сторони захисту, враховуючи рішення ЕСПЛ у справі «Пономарев проти України», де зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, апеляційним судом не встановлено.
Таким чином, з огляду на вищенаведене при апеляційному перегляді не встановлено порушень судом першої інстанції ст. 268, 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 цього Кодексу, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, а тому винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним інкримінованого йому адміністративного правопорушення, є доведеною поза розумним сумнівом.
Доводи захисника про те, що заяву про розгляд справи у відсутності ОСОБА_1 , останній не писав та не подавав суду такої заяви, і взагалі вона написана не його почерком, ґрунтуються на припущеннях та не доведені у встановленому законом порядку належними та допустимими доказами.
Посилання сторони захисту на те, що 15.09.2022 ОСОБА_1 з дозволу військового командира перебував у короткочасній відпустці – увільненні від військової служби, так як до нього приїхала його дружина ОСОБА_3 і вони разом перебували в готелі «Затишок» за адресою: с. Оноківці, вул. Яблунева, 1, Ужгородського району, 

-6-

апеляційний суд зазначає про те, що ОСОБА_1  було виявлено з ознаками алкогольного сп`яніння саме на території військового містечка, що підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення. Тому суд апеляційної інстанції не може погодитись з вище наведеними доводами захисника, що на час інкримінованого адміністративного правопорушення ОСОБА_1 був вільний від виконання обов`язків військової служби, оскільки доказів в підтвердження даного факту останній суду не надав і матеріали справи таких не містять.
Сумніви сторони захисту щодо проведеного огляду в медичному закладі КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медичних залежностей», не заслуговують на увагу. Суд не може займатись збиранням доказів у справі, а відповідно до положень КУпАП, суд надає оцінку наявним у справі доказам з урахуванням їх взаємозв`язку та обґрунтованості.
Медичний огляд був проведений у лікувальному закладі КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медичних залежностей» лікарем, у кваліфікації якого суду не має підстав сумніватися. У разі якщо ОСОБА_1 був не згоден з результатами огляду, останній не був позбавлений права пройти такий огляд в будь-якому іншому медичному закладі з власної ініціативи. Однак таким своїм правом не скористався, отже з отриманими результатами погодився.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що огляд на стан сп`яніння в медичному закладі відбувається не тільки за допомогою технічних заходів, а й на підставі встановлення зовнішнього вигляду, поведінки, стану свідомості, мовної здатності вегето-судинних реакцій, рухової сфери обстежуваної особи тощо. Тобто, висновок про перебування особи у стані алкогольного сп`яніння здійснюється лікарем на підставі комплексу об`єктивних показників і використання технічних засобів є тільки часткою такого дослідження. Тому, оспорювання такого висновку тільки на підставі застосування того чи іншого технічного засобу є необґрунтованим.
На переконання апеляційного суду, висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 589 від 15.09.2022, є належним та допустимим доказом у справі, у зв`язку з чим, у сукупності з іншими дослідженими по справі доказами підтверджує перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння.
До того ж, будь-яких зауважень чи заперечень щодо порядку проведення такого огляду та оформлення протоколу щодо ОСОБА_1 , останній не зазначав, із заявами про неправильність дій чи порушення його процесуальних прав та складання протоколу до компетентних органів не звертався і матеріали справи таких не містять, а тому, доводи захисника щодо сумнівів проведеного огляду в медичному закладі є не переконливими.
Окрім того, хибними є твердження захисника про те, що єдиним нормативним актом в Україні, який регулює порядок проходження огляду на факт встановлення перебування в стані алкогольного сп`яніння, є Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 № 1452/735.
Положеннями Інструкції зі складання протоколів та оформлення матеріалів про військові адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 23.10.2021 № 329 (далі - Інструкція) встановлено механізм складання протоколів про адміністративні правопорушення щодо військовослужбовців Збройних Сил України.
Додатком 1 до Інструкції затверджено форму протоколу про військове адміністративне правопорушення КУпАП.

-7-

Згідно пункту 4 розділу 2 Інструкції у протоколі зазначаються: дата і місце його складання, посада, прізвище, імена, по батькові (за наявності) особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, імена та по батькові (за наявності), адреси свідків, понятих і потерпілих (якщо вони є); пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Відповідно до пункту 8 розділу II Інструкції зі складання протоколів та оформлення матеріалів про військові адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 329 від 23.10.2021 (далі Інструкція), з метою припинення військового адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 172-20 КУпАП, військовослужбовця (військовозобов`язаного) може бути доставлено представником військової частини (органу військового управління, органу управління ДССТ) до відповідного органу управління Служби правопорядку (підрозділу Служби правопорядку в гарнізоні). Представник військової частини (органу військового управління, органу управління ДССТ) під час передачі військовослужбовця (військовозобов`язаного) повинен передати оперативному черговому органу управління Служби правопорядку (посадовій особі підрозділу Служби правопорядку в гарнізоні) копію протоколу, висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння (у разі його проведення), інші матеріали, що підтверджують факт вчинення правопорушення (рапорти, свідчення свідків тощо), а також особисті документи та речі доставленого військовослужбовця (військовозобов`язаного).
Виходячи з викладеного, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що судом безпідставно не взято до уваги положення «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 452/735 від 09.11.2015, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за № 1413/27858, яка може бути використана в даному випадку за відсутності іншого нормативного акту, що регламентує проходження огляду та зареєстрований належним чином в Міністерстві юстиції України, не ґрунтуються на вимогах закону та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ця Інструкція визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, тоді як ОСОБА_1 вчинив дане адміністративне правопорушення не під час керування транспортним засобом, а в ході проходження військової служби.
Інші доводи сторони захисту мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, а будь яких інших доказів щодо відсутності вини останнього у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, матеріалами справи не містять.
З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги про те, що в ході розгляду справи суд першої інстанції дав невірну оцінку матеріалам справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати, що вказані доводи спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

-8-

Таким чином, докази, покладені судом в обґрунтування винуватості особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.
Доводи апеляційної скарги про інші порушення, зазначені в апеляційній скарзі, не впливають на висновок судді про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, оскільки склад вчиненого адміністративного правопорушення знайшов своє підтвердження під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій.
Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось йому за провину.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі захисника-адвоката Гейка В. І. не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені. 
Таким чином при розгляді даної справи суд першої інстанції дотримався вимог ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість  ОСОБА_1  у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП,тобто появи військовослужбовця на території військового містечка у стані алкогольного сп`яніння, вчиненого в умовах особливого періоду.
Відповідно до ч. 4  ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. 
Отже, правопорушення   ОСОБА_1 було вчинене в умовах особливого періоду, який на сьогодні діє в Україні, а саме під час дії воєнного стану.
Окрім того, статтею 16 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» встановлено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями. Відповідно до статті 13 цього Статуту, військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок.
Таким чином, суд дійшов вірного висновку, що ОСОБА_1 виконував обов`язки військової служби в стані алкогольного сп`яніння в умовах особливого періоду, що відповідає фактичним обставинам справи, й диспозиції ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та підтверджується сукупністю доказів у справі.

-9-

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 33 КУпАП, характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, і прийшов до вірного висновку про необхідність накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в його мінімальному розмірі, яке, на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
З огляду на вище викладене, а також на те, що під час апеляційного перегляду не виявлено істотних порушень закону ні під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 , та скасування постанови судді.
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті рішення, апеляційний суд враховує положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що ОСОБА_1 та його захисником Гейком В. І. не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували наведені вище висновки апеляційного суду, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу не заявлялось.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

 
Клопотання захисника-адвоката Гейка В. І. задовольнити, поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.09.2022 щодо ОСОБА_1 .
Апеляційну скаргу захисника-адвоката Гейка В. І. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.09.2022, щодо ОСОБА_6 ,- без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя