Постанова
Іменем України
 
12 січня 2023 року
м. Київ
 
справа № 335/1218/13
провадження № 61-6135св22 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І., 
суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
 
стягувач - акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк»
боржник - ОСОБА_1 ,
особа, дії якої оскаржуються - приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Дмитро Юрійович,
 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Дмитра Юрійовича на постанову Запорізького апеляційного суду від 19 січня 2022 року в складі колегії суддів Онищенка Е. А., Бєлки В. Ю., Дашковської А. В.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
Короткий зміст обставин справи
 
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д. В. 
 
В обґрунтування скарги, з урахуванням уточнень, зазначала, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 березня 2014 року в справі № 335/1218/13 стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором № 498/700921 від 08 червня 2007 року в розмірі 458 806,27 грн. Вказаний кредитний договір забезпечений договором іпотеки № 50 від 08 червня 2007 року, згідно з яким предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 (далі - квартира), що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 08 червня 2007 року. 
 
Вказує, що 10 грудня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценком Д. В. відкрито виконавче провадження ВП № 60839622 з виконання указаного судового рішення. 
 
24 лютого 2020 року ОСОБА_1 отримала повідомлення про оцінку майна, в якому ринкова вартість квартири визначена у розмірі 445 273,00 грн. Заявниця вважає, що вартість оцінки занижена, а процедура проведена з порушенням законодавства, оскільки суб`єкт оціночної діяльності не виїжджав на об`єкт оцінки, оцінювання відбулось виключно за зовнішнім фото житлового будинку, чим порушено приписи пункту 50 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна та майнових прав».
 
03 березня 2020 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження їй стало відомо про відсутність даних щодо повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, що робить неможливим проведення вподальшому будь-яких виконавчих дій. В описі поштового відправлення відсутня печатка, підпис і прізвище працівника поштового зв`язку.
 
05 березня 2020 року заявниця отримала лист-повідомлення ДП «Сетам» про реалізацію предмета іпотеки шляхом проведення електронних торгів. Передачу предмета іпотеки на торги ОСОБА_1 вважає неправомірною і такою, що суперечить Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки  приватний виконавець не встановив обставини невикористання нею спірної квартири як місця постійного проживання та не врахував відсутності у неї іншого нерухомого житлового майна. 
 
За таких обставин ОСОБА_1 просила визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д. В. стосовно затвердження звіту щодо визначення ринкової вартості квартири у виконавчому провадженні № 60839622 та передачу майна на торги неправомірними.
 
Справа розглядалася судами неодноразово. 
 
Короткий зміст ухвали суду першої, апеляційної та касаційної інстанцій
 
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2020 року, залишеною без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 07 липня 2020 року, в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
 
Суди виходили з того, що:
заявниця не довела порушення закону під час проведення процедури оцінки та що дії оцінювача під час складання звіту про оцінку майна порушили її права; 
до звіту про оцінку майна з огляду на його правову природу не можуть бути застосовані наслідки, пов`язані зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів;
квартира не використовується ОСОБА_1 як місце постійного проживання боржника, оскільки згідно з відповіддю юридичного відділу департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 16 лютого 2020 рокуу квартирі відсутні зареєстровані особи, а тому передача приватним виконавцем на реалізацію спірної квартири не суперечить Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»;
постанова про відкриття виконавчого провадження надсилалась ОСОБА_1 рекомендованою кореспонденцією 10 грудня 2019 року, що підтверджується копією фіскального чеку ПАТ «Укрпошта» та списком згрупованих поштових відправлень (рекомендованих листів), а тому приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Д. В. виконав вимоги частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» щодо повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження.
 
Постановою Верховного Суду від 09 червня 2021 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено частково; постанову Запорізького апеляційного суду від 07 липня 2020 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що апеляційний суд:
не встановив чи використовувала ОСОБА_1 предмет іпотеки як місце свого постійного проживання, у зв`язку з чим зробив передчасний висновок про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»; 
не звернув увагу, що під час примусового виконання судового рішення про стягнення кредитної заборгованості приватний виконавець не встановив наявності у ОСОБА_1 будь-якого іншого майна чи коштів для виконання рішення суду, крім того майна, яке було предметом іпотеки за невиконаним споживчим кредитом;
не врахував факту реєстрації ОСОБА_1 у квартирі. 
 
Короткий зміст постанови апеляційного суду
 
Постановою Запорізького апеляційного суду від 19 січня 2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задоволено; ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2020 року скасовано; скаргу представника ОСОБА_1 задоволено частково; визнано дії приватного виконавця Проценка Д. Ю. щодо передачі на продаж квартири АДРЕСА_1 у виконавчому провадженні № 60839622 неправомірними; вирішено питання про розподіл судових витрат. 
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:
квартира АДРЕСА_1 є предметом договору іпотеки, яким забезпечено виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором від 08 червня 2007 року № 498/700921, валютою за яким є долар США;
під час примусового виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 березня 2014 року в справі № 335/1218/13-ц приватний виконавець не встановив наявності у ОСОБА_1 будь-якого іншого майна чи коштів для виконання рішення суду крім того майна, яке було предметом іпотеки за невиконаним споживчим кредитом;
матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що квартира (предмет іпотеки) не використовується позичальником як місце постійного проживання; 
на квартиру відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово звернуто стягнення, а тому наявні підстави для визнання дій приватного виконавця в частині передання квартири на продаж неправомірними. 
 
Аргументи учасників справи
 
У липні 2022 року приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Д. Ю. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Запорізького апеляційного суду від 19 січня 2022 року, у якій просить скасувати постанову апеляційного суду як таку, що прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права й порушенням норм процесуального права, та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.  
 
Касаційна скарга мотивована тим, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюється на спірні правовідносини, оскільки предмет іпотеки не використовувався боржником як місце постійного проживання. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту проживання боржника у квартирі на момент передачі її на реалізацію, адже  ОСОБА_1 зареєструвала своє місце проживання за адресою предмета іпотеки 25 лютого 2020 року, тобто, після передачі 19 лютого 2020 року квартири на реалізацію. Даних про її фактичне місце проживання у квартирі до 19 лютого 2020 року матеріали справи не містять. 
 
У касаційній скарзі заявник звертає увагу касаційного суду на наявність договору оренди житлового приміщення від 27 жовтня 2019 року, відповідно до умов якого квартира передана в оренду іншій особі, що також підтверджує факт непроживання ОСОБА_1 у квартирі. 
 
У листопаді 2022 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 подала відзив на касаційну скаргу, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість оскарженої постанови апеляційного суду. Вказує, що аргументи касаційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. 
 
Рух справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 липня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху та надано для усунення її недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
 
15 серпня 2022 року до Верховного Суду надійшла заява про усунення недоліків касаційної скарги. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 22 вересня 2022 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з суду першої інстанції. 
 
04 листопада 2022 року справа надійшла до Верховного Суду та передана судді-доповідачу.
 
Ухвалою Верховного Суду від 08 грудня 2022 року відмовлено у приєднанні до матеріалів справи нових доказів. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 22 грудня 2022 року справу призначено до судового розгляду. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що 08 червня 2007 року між АТ «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 498/700921, згідно умов якого ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 44 200 дол. США строком до 07 червня 2027 року. 
 
Для забезпечення виконання зобов`язань за указаним договором 08 червня 2007 року між сторонами укладено договір іпотеки № 50, згідно з яким предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 08 червня 2007 року. 
 
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 березня 2014 року в справі № 335/1218/13-ц позовні вимоги ПАТ «Креді Агріколь Банк» задоволено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку 458 806,27 грн заборгованості за кредитним договором.
 
04 травня 2018 року державним виконавцем Вознесенівського ВДВС м. Запоріжжя винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 335/1218/13-ц, виданого 19 червня 2014 року; - 20 березня 2019 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 серпня 2019 року задоволено заяву Вознесенівського ВДВС м. Запоріжжя; видано дублікат виконавчого листа № 335/1218/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» 458 806,27 грн заборгованості за кредитним договором. 
 
20 січня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценком Д. Ю. винесено постанову про арешт майна боржника, а саме: квартири АДРЕСА_1 .
 
04 лютого 2020 року приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Д. Ю. призначив суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання у виконавчому провадженні - ОСОБА_3 
 
17 лютого 2020 року приватний виконавець направив учасникам виконавчого провадження повідомлення про оцінку майна, в якому зазначив, що за вказаною ціною майно буде передано на реалізацію у встановленому чинним законодавством України порядку.
 
На виконання абзацу четвертого пункту 2 розділу VII Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від  29  вересня 2016 року № 2831/5, ДП «Сетам» повідомило учасникам виконавчого провадження відомості щодо реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронних торгів, зокрема: реєстраційний номер лота, відомості про предмет іпотеки, день та час проведення електронних торгів, початкову ціну продажу майна.
 
Відповідно до копії паспорта ОСОБА_1 вона з 25 лютого 2020 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
 
Межі та підстави касаційного перегляду
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
В ухвалі Верховного Суду від 21 липня 2022 року вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права).
 
Постанова апеляційного суду оскаржується в частині задоволення вимог скарги про визнання неправомірними дій приватного виконавця Проценка Д. Ю. щодо передачі на продаж квартири боржника у виконавчому провадженні № 60839622, в іншій частині не оскаржується, а тому Верховним Судом не переглядається. 
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
 
За змістом статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.
 
Звертаючись до суду зі скаргою, ОСОБА_1 просила визнати неправомірними дії приватного виконавця щодо передачі на реалізацію арештованого нерухомого майна, яке підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» з тих підстав, що приватний виконавець не встановив обставини невикористання нею спірної квартири як місця постійного проживання та не врахував відсутності у неї іншого нерухомого житлового майна. 
 
Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон) (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), протягом дії цього Закону:
«1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:
таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;
загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.» 
 
Тобто, за змістом підпункту 1 пункту 1 Закону визначено сукупність умов неможливості примусового стягнення нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, а саме: 
 
1)                 таке житло має використовуватися як місце постійного проживання боржника; 
2)                 у власності боржника не знаходиться інше нерухоме житлове майно;
3)                 загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 м2 для квартири та 250 м2 для житлового будинку.
  
У справі, яка переглядається, апеляційний суд установив, що ОСОБА_1 постійно проживає у спірній квартирі, загальна площа якої не перевищує 140 м2, іншого нерухомого майна у її власності немає, у зв`язку з чим підлягають застосуванню норми підпункту 1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». 
 
У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
 
Колегія суддів відхиляє аргументи касаційної скарги, оскільки приватний виконавець не надав суду першої та апеляційної інстанції доказів на підтвердження заперечень проти доводів скарги ОСОБА_1 .
 
Аргументи касаційної скарги висновку апеляційного суду не спростовують, зводяться до незгоди з ним та необхідності здійснення переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду (статті 400 ЦПК України).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що постанова апеляційного суду в оскарженій частині ухвалена з неправильним застосуванням норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права. За таких обставин касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова апеляційного суду в оскарженій частині без змін. 
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Дмитра Юрійовича залишити без задоволення.
 
Постанову Запорізького апеляційного суду від 19 січня 2022 року в частині задоволення скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій приватного виконавця Проценка Дмитра Юрійовича щодо передачі на продаж квартири АДРЕСА_1 у виконавчому провадженні № 60839622 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                   В. І. Крат
 
Судді                                                                             Н. О. Антоненко
 
                                                                                      І. О. Дундар
 
                                                                                      Є. В. Краснощоков
 
                                                                                      М. М. Русинчук