Ухвала
Іменем України
23 січня 2023 року
м. Київ
справа № 344/10290/21
провадження № 61-740ск23
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., 
Сердюка В. В.,
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Савчук Роман Романович, на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 липня 2022 року та постанову 
Івано-Франківського апеляційного суду від 15 грудня 2022 року у справі 
за позовом ОСОБА_2 до Івано-Франківської міської ради, третя особа - ОСОБА_1 , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини; 
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Івано-Франківської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом 
до Івано-Франківської міської ради, третя особа - ОСОБА_1 , 
про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Позовна заява мотивована тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла двоюрідна сестра ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина, зокрема на квартиру АДРЕСА_1 .
Після смерті ОСОБА_3 , у межах шестимісячного строку відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України, спадщину повинна була прийняти дочка померлої ОСОБА_4 , яка ІНФОРМАЦІЯ_2 померла. 
Тому позивач, впевнившись, що залишився єдиним спадкоємцем після померлої племінниці, 15 квітня 2021 року подав заяву до Першої 
Івано-Франківської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 
04 червня 2021 року нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 пропущений строк для прийняти спадщини. Зі змісту вище зазначеної постанови, ОСОБА_2 дізнався, що ОСОБА_4 не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 .
Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_2 просив суд визначити додатковий строк для подання ним до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини двоюрідної сестри ОСОБА_3 , яка померла 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном в один місяць з часу набрання рішенням суду законної сили.
У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом 
до ОСОБА_2 , Івано-Франківської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Позовна заява мотивована тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла 
ОСОБА_3 , яка була рідною тіткою ОСОБА_1 . Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить належне спадкодавцю нерухоме майно.
ОСОБА_1 зазначав, що пропустив строк для прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 з поважних причин, оскільки з 07 жовтня 2019 року працює в Публічному акціонерному товаристві «Укрнафта» 
(далі - ПАТ «Укрнафта»), яке знаходиться у місті Києві. У зв`язку із запровадженням карантину з 12 березня 2020 року на усій території України були обмежені перевезення пасажирів автомобільним транспортом в усіх видах внутрішнього сполучення, а також посилені інші карантинні, протиепідемічні заходи, обмежено роботу суб`єктів господарювання, нотаріальних контор та приватних нотаріусів.
На час відкриття спадщини найближчим родичем ОСОБА_3 була її дочка ОСОБА_5 (двоюрідна сестра ОСОБА_1 ), яка є спадкоємцем першої черги. Отже, ОСОБА_1 був переконаний, що спадщину після смерті ОСОБА_3 прийме саме її дочка ОСОБА_4 .
19 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за померлою ОСОБА_4 . Оскільки ОСОБА_4 за життя не подавала заяву про прийняття спадщини після смерті матері, а, отже, вважається такою, що спадщину не прийняла, ОСОБА_1 подав заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за померлою ОСОБА_3 
27 вересня 2021 року нотаріус виніс постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 пропустив строк для прийняття спадщини.
Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 просив суд визначити йому додатковий строк тривалістю три місяці для подачі заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області своїм рішенням від 11 липня 2022 року у позовах ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відмовив.
Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 оскаржили його в апеляційному порядку.
Івано-Франківський апеляційний суд своєю постановою від 15 грудня 
2022 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 залишив без задоволення.
Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області 
від 11 липня 2022 року залишив без змін.
Судові рішення мотивовані тим, що зазначені позивачами обставини не підтверджують поважних причин, які пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця, що унеможливили звернення до нотаріуса у визначений частиною першою статті 1270 ЦК України строк.
У касаційній скарзі, поданій у січні 2023 року,  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Савчук Р. Р., просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 
і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову в цій частині, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 не оскаржуються, тому перегляду в касаційному порядку не підлягають.
Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України 
(суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених 
у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження 
в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , 
ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 від 23 жовтня 2019 року, а також витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть 
від 04 лютого 2021 року.
Відповідно до Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 30 травня 2016 року квартира 
АДРЕСА_1 , 
на праві приватної власності належить ОСОБА_3 .
Із будинкової книги для реєстрації (прописки) громадян, що проживають 
у квартирі 
АДРЕСА_1 , станом на день смерті ОСОБА_3 ( 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у зазначеній квартирі крім неї зареєстрованих осіб не було.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла дочка ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , 
ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 25 листопада 2020 року.
Позивач ОСОБА_2 є двоюрідним братом ОСОБА_3 (сином ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 .
Померла ОСОБА_8 була рідною тіткою ОСОБА_1 , так як батько останнього - ОСОБА_9 був рідним братом ОСОБА_3 .
Батьками ОСОБА_1 зазначені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим повторно 12 травня 2021 року.
ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (до відкриття спадщини за спадкодавцем), що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 16 травня 2015 року серії НОМЕР_5 .
Суди також установили, що ОСОБА_1 вказував, що він є спадкоємцем другої черги всього майна ОСОБА_3 за правом представлення відповідно до статей 1266, 1269 ЦК України.
15 квітня 2021 року в Першій Івано-Франківській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа № 289/2021 після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , за номером у спадковому реєстрі 67513999.
Також, 15 квітня 2021 року в Першій Івано-Франківській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа № 290/2021 після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , за номером у спадковому реєстрі 67513980.
15 квітня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Першої 
Івано-Франківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті двоюрідної сестри ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте, на час смерті спадкодавця та протягом наступних шести місяців, відведених для прийняття спадщини, разом із спадкодавцем він не був зареєстрований, отже ним пропущений строк прийняття спадщини, а тому ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_3 та рекомендовано звернутись до суду.
19 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Першої 
Івано-Франківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті 
тітки - ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте, ОСОБА_1 пропущений строк для прийняття спадщини та рекомендовано звернутись до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Відповідно до довідки державного нотаріуса Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори від 30 липня 2021 року спадкоємцями майна померлої є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які подали заяви 
у встановленому порядку.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтями 1216, 1217 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1256 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Статтями 1220, 1222, 1270 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України 
у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі № 643/3049/16-ц (провадження 
№ 61-39398св18), від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20), від 03 березня 2020 року у справі 
№ 145/148/20 (провадження № 61-16153св20).
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.
Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , як на підставу своїх порушених прав, зазначав, що строк для подання заяви про прийняття ним спадщини пропущений з поважної причини, у зв`язку з тим, що він не мав об`єктивної можливості звернутись до нотаріуса чи нотаріальної контори з метою вирішення питання про прийняття спадщини, оскільки проживає та працює на значній відстані від міста Івано-Франківська. Крім цього, з 12 березня 2020 року на усій території України були запроваджені карантинні та протиепідемічні заходи, пов`язаних із запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та були обмежені регулярні та нерегулярні перевезення пасажирів.
Постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» 
з 12 березня 2020 року до 31 серпня 2020 року в Україні було запроваджено карантин.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» з дня оголошення карантину зупиняється перебіг строків звернення за отриманням адміністративних та інших послуг та строків надання цих послуг, визначених законом. Від дня припинення карантину перебіг цих строків продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.
Але, це не стосується вчинення нотаріальних дій, в тому числі, і тих, що пов`язані з можливим пропуском передбачених законодавством строків (наприклад, оформлення спадщини).
Відповідно до інформації, оприлюдненої Нотаріальною палатою України, нотаріуси України працювали та продовжують працювати у період карантину.
Вчинення нотаріальних дій відбувається з дотриманням профілактичних заходів для запобігання поширенню коронавірусу.
Пом`якшення карантину, запроваджені Кабінетом Міністрів України 
з 11 травня 2020 року (постанова від 04 травня 2020 № 343 про внесення змін до постанови від 11 березня 2020 № 211), не стосуються органів нотаріату, адже жодних заборон для роботи нотаріусів раніше не встановлювалося.
Нотаріуси виконують виключно делеговані державою функції, не є суб`єктами господарювання, а тому на нотаріат не поширювалася постанова Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» щодо заборони роботи бізнесу.
Відповідно до пункту 3.5. Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок № 296/5), якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса.
Під час карантину особа мала право засвідчити свою заяву про прийняття спадщини у будь-якого нотаріуса за своїм місцем проживання та вже посвідчену заяву надіслати поштою.
Згідно з листом Міністерства юстиції України від 17 березня 2020 року «Щодо організації роботи державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів на час дії карантину» та відповідних роз`яснень на офіційному сайті Міністерства юстиції України (https://minjust.gov.ua) на період дії карантину в усіх державних нотаріальних конторах рекомендовано обмежити прийом громадян, здійснювати прийом громадян виключно для вчинення невідкладних нотаріальних дій, пов`язаних з можливим пропуском передбачених законодавством строків, а також порушенням прав громадян, за попереднім записом в телефонному режимі.
Приватним нотаріусам рекомендовано також обмежити прийом громадян та вчиняти лише невідкладні нотаріальні дії. Також передбачено надання консультацій та роз`яснень з питань вчинення нотаріальних дій дистанційно засобами телефонного зв`язку, або шляхом електронного листування.
Законодавець встановлює кілька шляхів прийняття спадщини, як це можна зробити в умовах карантину. Зокрема, це можливість направлення заяви поштою. Нотаріус зобов`язаний прийняти цю заяву та завести спадкову справу, щоб особа не пропустила строк для прийняття спадщини.
Вирішуючи спір в частині позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції, 
з яким погодився й апеляційний суд, дав належну оцінку обставинам, на які посилався позивач на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у нього об`єктивних, непереборних та істотних труднощів для своєчасного прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , оскільки ОСОБА_1 не доведено належними та допустимим доказами існування обставин, які б перешкоджали йому своєчасно подати заяву про прийняття спадщини будь-якими засобами зв`язку, у тому числі і поштового зв`язку, електронного зв`язку, телеграмою, факсом тощо.
Разом з тим, для подання заяви про прийняття спадщини не обов`язково їхати до нотаріальної контори, оскільки законодавство не позбавляє спадкоємця права направити таку заяву за допомогою засобів поштового зв`язку.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду 
від 09 лютого 2022 року у справі № 709/769/19 (провадження 
№ 61-13720св20) та від 14 червня 2022 року у справі № 346/3357/21 (провадження № 61-3306св22).
Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України визначено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Як на підставу для відкриття касаційного провадження, заявник 
в касаційній скарзі послалася на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме зазначив, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не врахував висновки щодо застосування норми права 
у подібних правовідносинах, викладені в постановах Верховного Суду 
від: 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження 
№ 61-38298св18), 13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17 (провадження № 61-41480св18), 12 жовтня 2021 року у справі 
№ 953/8112/20 (провадження № 61-10272св21).
Верховний Суд у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18) встановив, що  ОСОБА_11 був необізнаний про наявність заповіту, складеного на його користь, оскільки спадкова справа після смерті спадкодавця ОСОБА_12 не заводилася, й відповідно не були здійснені повідомлення та виклик спадкоємця за заповітом, тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про поважність причин пропуску позивачем строку прийняття спадщини, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України є підставою для визначення йому додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.
Верховний Суд у постанові від 13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17 (провадження № 61-41480св18) вказав, що шестимісячний строк для прийняття спадщини після померлого ОСОБА_13 сплинув 25 лютого 
2017 року, а до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_14 звернулася 30 березня 2017 року. Отже, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_14 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_13 , визнавши народження ОСОБА_14 дитини незадовго до смерті спадкодавця ОСОБА_13 , її лікування в умовах стаціонару в період строку для подання заяви про прийняття спадщини, поважними причинами, та такими, що створюють істотні труднощі для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.
Верховний Суд у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 953/8112/20 (провадження № 61-10272св21), погодившись з висновками апеляційного суду, вказав, що ОСОБА_15 з поважних причин у визначений законом шестимісячний строк після смерті матері не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а тому наявні правові підстави для визначення додаткового строку (два місяці) для подання заяви про прийняття спадщини. При вирішенні спору апеляційний суд надав належну оцінку обставинам справи, врахував те, що пропущений позивачем строк для подання заяви про прийняття спадщини є незначним: строк для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини розпочався 
08 листопада 2019 року та закінчився 08 травня 2020 року, а позивачем подано заяву про прийняття спадщини 14 травня 2020 року, отже пропуск складає лише два робочі дні, зважаючи на те, що у період з 09 травня 
2020 року по 12 травня 2020 року всі дні були вихідними, святковими. 
Крім того, апеляційним судом враховано обмеження, які діяли з 12 березня 2020 року по 31 серпня 2020 року в Україні у зв`язку із запровадженням карантину, внаслідок чого було обмежено прийом громадян державними нотаріальними конторами й приватними нотаріусами. Необхідність дотримання карантинних обмежень і запобігання зараженню й поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) створили позивачу перешкоди у тому, щоб своєчасно подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті матері.
Велика Палата Верхового Суду у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20) звернула увагу на те, що у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.
Таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).
На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
Отже, доводи заявника про неврахування апеляційним судом висновків щодо застосування норм права, зроблених у постановах Верховного Суду 
від: 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження 
№ 61-38298св18), 13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17 (провадження № 61-41480св18), 12 жовтня 2021 року у справі 
№ 953/8112/20 (провадження № 61-10727св21) колегія суддів не бере до уваги, оскільки у цих постановах Верховним Судом встановлено обставини, відмінні, від тих, які встановлено в оскаржуваних судових рішеннях судів попередніх інстанцій у розглядуваній справі.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У свою чергу суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, тому з огляду на вимоги процесуального закону не здійснює переоцінку доказів у зв`язку з тим, що це знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду за приписами статті 400 ЦПК України.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів попередніх інстанцій.
Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову 
у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Із змісту касаційної скарги та з огляду на оскаржувані судові рішення, скарга є необґрунтованою, Верховний Суд уже викладав у своїх постановах висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до таких висновків.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною.
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга в оскаржуваній частині є необґрунтованою 
та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Івано-Франківської міської ради, третя особа - ОСОБА_1 , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини; за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Івано-Франківської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Савчук Роман Романович, на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 липня 2022 року 
та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 15 грудня 2022 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 
до ОСОБА_2 , Івано-Франківської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                І. М. Фаловська
С. Ю. Мартєв
В. В. Сердюк