УХВАЛА

07 лютого 2023 року 
м. Київ

справа № 200/12862/21-а
адміністративне провадження № К/990/3531/23 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Білак М.В., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2022 року у справі №200/12862/21-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Донецькій області, Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в :
Позивачка звернулася до суду з позовом в якому просила:
- визнати протиправним прийняття відповідачем-1 рішення про поновлення на роботі позивача без фактичного допуску до роботи при поновленні на посаді начальника відділу контролю східного напрямку управління з питань праці Головного управління Державної служби України у Донецькій області на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року у справі № 200/1178/20-а та рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2021 року у справі № 200/12089/20-а,
- визнати протиправною бездіяльність відповідача-2 по не запропонуванню рівнозначної посади у відповідному відділі контролю, а саме: північного напрямку, який розташований в м. Краматорську, в управлінні з питань праці Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці та не працевлаштуванню на рівнозначній посаді заступника начальника управління начальника відділу контролю північного напрямку управлінні з питань праці Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, який розташований в м. Краматорську, у зв`язку з незаконним переведенням (двічі протягом 2020 року) з посади начальника відділу контролю східного напрямку управління з питань праці Головного управління Державної служби України у Донецькій області, який також був розташований в м. Краматорську;
- зобов`язати відповідача-2 вчинити дії, а саме: працевлаштувати позивача шляхом переведення на рівнозначну посаду заступника начальника управління начальника відділу контролю північного напрямку управління з питань праці Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці у зв`язку з незаконним переведенням (двічі протягом 2020 року) з посади начальника відділу контролю східного напрямку управління з питань праці Головного управління Державної служби України у Донецькій області за місцем розташування відділу в м. Краматорську;
- визнати період вимушеного прогулу з 13 жовтня 2020 року у зв`язку з протиправним невирішенням питання фактичного допуску до роботи при поновленні на посаді начальника відділу контролю східного напрямку управління з питань праці Головного управління Державної служби України у Донецькій області на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року у справі №200/1178/20-а та рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2021 року у справі № 200/12089/20-а;
- стягнути з відповідача-2 на користь позивача середній заробіток за період вимушеного прогулу з 13 жовтня 2020 року до фактичного допуску до роботи.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2022 року, у задоволені позовних вимог відмовлено. 
У поданій касаційній скарзі позивачка з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення. 
08 лютого 2020 набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, що передбачають нові підстави для касаційного оскарження.
Так, відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального  права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного  Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається, зокрема, підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування  норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Скаржник у касаційній скарзі зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові 17 березня 2021 року у справі №820/2193/18, від 06 грудня 2018 року у справі №465/4679/16, від 26 лютого 2020 року у справі №702/725/17, від 17 червня 2020 року у справі №521/1892/18, а саме в частині обов`язковості дій по фактичному допуску до роботи при виконанні судового рішення про поновлення на роботі.
Також перелічує постанови Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі №820/2193/18, від 06 грудня 2018 року у справі №465/4679/16, від 26 лютого 2020 року у справі №702/725/17, від 17 червня 2020 у справі №521/1892/18.
Зазначає, що працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливість виконання своїх обов`язків. 
Верховний Суд зазначає, що підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою на конкретні висновки судів, рішення яких оскаржуються, із одночасним зазначенням положень (пункту, частини, статті) закону або іншого нормативно-правового акту, який застосований цими судами при прийнятті відповідного висновку. 
Це дозволяє суду касаційної інстанції на виконання вимог статті 341 КАС України перевірити правильність застосування норм матеріального і процесуального права у конкретній справі.
Проте, скаржник в загальному перелічив постанови Верховного Суду, процитував абзаци з різних постанов Верховного Суду щодо виконання рішення про поновлення на роботі, детально описав обставини справи та фактично висловив незгоду із прийнятими рішеннями. 
Водночас скаржником не вказано конкретної норми права, яку на його думку, застосовано судом апеляційної інстанції всупереч висновкам Верховного Суду щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах. Також скаржником не зазначено, який безпосередньо висновок Верховного Суду не було враховано судом апеляційної інстанції при вирішенні спору у цій справі.
Отже, підстави для відкриття касаційного провадження, передбачені пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України відсутні.
Суд зауважує, що посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, так само, як і визначити норму права, яку на думку скаржника, застосовано судами без врахування висновків Верховного Суду, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України).
З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року №460-IX і які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» («Levages Prestations Services v. France») від 23 жовтня 1996 року, заява №21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії» («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19 грудня 1997 року, заява №26737/95).
Згідно із пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку. 
Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.
Керуючись ст. ст. 169, 328,330,332 КАС України,
у х в а л и в :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2022 року у справі №200/12862/21-а повернути скаржнику.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя	М.В. Білак