ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
07 березня 2023 року           справа №200/2563/22 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 року (повне судове рішення складено 25 жовтня 2022 року) у справі № 200/2563/22 (суддя в І інстанції Ушенко С.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,,

                                                           УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про: 
- визнання протиправною бездіяльності щодо виплати боргу з пенсії у сумі 78788,66 грн. не пізніше 25 листопада 2021 року та, 
- зобов`язання з урахуванням висновків суду у справі не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, сплатити неотриману суму пенсії у розмірі 78788,66 грн. в порядку та строки, передбачені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з нарахуванням компенсації втрати частини доходів за період з 18.03.2021 по 31.10.2021. 
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що він є пенсіонером та перебуває на обліку у відповідача. Зазначає, що в жовтні 2021 року, на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22.06.2021 у справі № 200/3950/21 йому нараховано, але не виплачено пенсію у розмірі 78788,66 грн. за період з 18.03.2021 по 31.10.2021.
Вважає бездіяльність відповідача протиправною і такою, що порушує його конституційні права.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо виплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсійних виплат за період з 18.03.2021 по 31.10.2021 в сумі 78788 (сімдесят вісім тисяч сімсот вісімдесят вісім) грн. 66 коп.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що Управлінням, на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22.06.2021 по справі № 200/3950/21, враховано висновки суду та призначено пенсію за віком на пільгових умовах згідно положень ст. 114 Закону №1058. Зазначає, що пенсійним органом також було здійснено розрахунок та нарахування позивачу пенсії за період з 18.03.2021 по 31.08.2021 на загальну суму 78778,66 грн. Оскільки вказана сума заборгованості фактично виникла в наслідок виконання рішення суду, то порядок її виплати має бути здійснено у відповідності до норм чинного законодавства. Зауважує на тому, що вказані кошти нараховані та обліковуються в Управлінні, виплата заборгованості з виплати пенсії позивачу на виконання судового рішення від 22.06.2021 по справі № 200/3950/21 буде здійснено після відповідного фінансування у порядку, визначеному діючим законодавством.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , про що свідчить наявна в матеріалах справи копія паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 .
Відповідач в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.
На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22.06.2021 по справі №200/3950/21 пенсійним органом повторно розглянуто заяву позивача про призначення пенсії, до його пільгового стажу зараховано періоди роботи з 26.04.1996 по 07.05.1996, з 26.12.2002 по 18.09.2003, з 16.04.2004 по 18.08.2005, з 11.05.2012 по 31.03.2013, з 12.11.2013 по 31.12.2014, з 21.01.2015 по 14.01.2021 та призначено пенсію за віком на пільгових умовах і виплачено місячну суму пенсії в листопаді 2021 року.
Заборгованість відповідача перед позивачем з пенсійних виплат за період з 18.03.2021 по 31.10.2021 становить 78788,66 грн. і спір щодо її розміру між сторонами відсутній.
Спірні правовідносини виникли з приводу невиплати відповідачем нарахованої на підставі рішення суду суми пенсії.
Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.
Право на соціальний захист, а саме на отримання пенсії, гарантовано Конституцією України та чинними нормативно-правовими актами України.
Суд вважає, що бездіяльність відповідача не може бути виправдана ані спливом часу, ані змінами в законодавстві, які не змінили прав і обов`язків відповідача щодо пенсійного забезпечення осіб та виконання судових рішень.
За приписами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у п. 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі Сокуренко і Стригун проти України зазначив, що фраза встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін судом, встановленим законом у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
КАС України гарантує право кожній особі в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (стаття 5 Кодексу адміністративного судочинства України). Тобто відповідачем порушено права позивача на своєчасне отримання належної йому пенсії, відтак суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо її виплати.
Так, як вбачається з резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22.06.2021 у справі № 200/43950/21, Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зобов`язано повторно розглянути заяву позивача від 18.03.2021 про призначення пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до пільгового стажу періодів роботи з 26.04.1996 по 07.05.1996, з 26.12.2002 по 18.09.2003, з 16.04.2004 по 18.08.2005, з 11.05.2012 по 31.03.2013, з 12.11.2013 по 31.12.2014, з 21.01.2015 по 14.01.2021.
Судом встановлено, що відповідач у даній справі є правонаступником всіх прав і обов`язків Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області і ним вказане рішення суду виконано шляхом зарахування до пільгового стажу позивача спірних періодів його роботи. Заборгованість з пенсійних виплат з дати призначення пільгової пенсії, а саме за період з 18.03.2021 по 31.10.2021, становить 78788,66 грн.
Бюджетом Пенсійного фонду України на 2021 рік з урахуванням норм Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» передбачено видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями судів за рахунок коштів державного бюджету України.
З огляду на викладене, пенсійним органом здійснено на виконання судових рішень нарахування позивачу недоплаченої суми пенсії у розмірі 78788,66 грн., однак її виплату не здійснено у зв`язку з відсутністю бюджетних асигнувань.
Згідно частини першої статті 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058) загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами, зокрема, законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом, та обов`язковості фінансування за рахунок коштів Пенсійного фонду витрат, пов`язаних з виплатою пенсій та наданням соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом.
Пунктом 9 частини першої статті 16 Закону №1058 встановлено, що застрахована особа має право на отримання пенсійних виплат на умовах і в порядку, передбачених цим Законом.
Отже, порядок та умови отримання пенсійних виплат регулюються виключно Законом № 1058.
При цьому, право на отримання пенсії є об`єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.
Відповідно до статті 13 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках передбачених законом.
Відповідач не навів жодної норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що передбачає законність невиплати нарахованої заборгованості, тому є безпідставними його доводи стосовно відсутності фінансування органів ПФУ.
Також суд зазначає, що постанови Кабінету міністрів України є підзаконними нормативно-правовими актами, які не можуть обмежувати встановлені законодавством права на отримання пенсії позивачем.
Законом, який встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» (далі - рішення суду), та особливості їх виконання є Закон України від 5 червня 2012 року №4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»  (далі -  Закон № 4901-VI).
Частиною 2 ст. 1 Закону № 4901-VI передбачено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).
В частині 1 ст. 3 Закону № 4901-VI встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Отже, суд вважає, що право позивача на отримання нарахованої йому суми пенсії має бути забезпечено шляхом стягнення цих коштів з відповідача в порядку, особливості якого передбачені Законом № 4901-VI.
За приписами частини першої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Крім того, Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини, потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п. 53 рішення у справі Ковач проти України від 07 лютого 2008 року, п. 59 рішення у справі Мельниченко проти України від 19 жовтня 2004 року, п. 50 рішення у справі Чуйкіна проти України від 13 січня 2011 року, п. 54 рішення у справі Швидка проти України від 30 жовтня 2014 року тощо).
Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.
Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.
З огляду на викладене, місцевий суд дійшов вірного висновку, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень щодо виплати заборгованості з пенсії за певний період підлягає визнанню протиправною, а порушені права захисту шляхом стягнення з органу Пенсійного фонду на користь позивача заборгованості з пенсії в судовому порядку (п. 10 ч. 2  ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).
Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені в постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року в справі № 805/402/18 (провадження №Пз/9901/20/18), які відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України  мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Стосовно позовної вимоги щодо нарахування компенсації втрати частини доходів, рішення місцевого суду сторонами не оскаржене, тому апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду. 
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 року у справі № 200/2563/22 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 07 березня 2023 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів                                                                      І. В. Сіваченко

                                                                                          А. А. Блохін

                                                                                          Т. Г. Гаврищук