ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 р. 	Справа № 520/12298/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.01.2022, головуючий суддя І інстанції: Рубан В.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022  по справі №520/12298/21
за позовом    ОСОБА_1  
до   Департаменту патрульної поліції                        
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просила суд:
- визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 доплати за несення нею служби у нічний час за період з 07.11.2015 р. по 28.02.2018р. та сум індексації її грошового забезпечення за період з 07.11.2015 р. по 28.02.2018 р.;
- зобов`язати Департамент патрульної поліції здійснити відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015р. № 988 “Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції” нарахування та виплату ОСОБА_1 доплату за несення нею служби у нічний час за період з 07.11.2015 р. по 28.02.2018 р. відповідно до відпрацьованого нею нічного часу в об`ємі 1128 годин, а саме: за листопад 2015 року - 56 годин, грудень 2015 року - 24 годин; січень 2016 року - 64 години, лютий 2016 року - 56 годин, березень 2016 року - 16 годин, квітень 2016 року - 56 години, травень 2016 року - 48 години, червень 2016 року - 64 години, липень 2016 року - 32 годин, серпень 2016 року - 64 години, вересень 2016 року - 40 годин, жовтень 2016 року - 56 години, листопад 2016 року - 24 годин, грудень 2016 року - 64 годин; січень 2017 року - 56 годин, лютий 2017 року - 16 годин, березень 2017 року - 56 годин, квітень 2017 року - 64 години, травень 2017 року - 56 годин, червень 2017 року - 32 годин, липень 2017 року - 56 годин, серпень 2017 року - 56 години, вересень 2017 року - 24 години, жовтень 2017 року - 0 годин, листопад 2017 року - 0 годин, грудень 2017 року - 0 годин; січень 2018 року - 16 години, лютий 2018 року - 32 години;
- зобов`язати Департамент патрульної поліції здійснити відповідно до Закону України “Про індексацію грошових доходів населення” нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації її грошового забезпечення за період з 07.11.2015 р. по 28.02.2018 р.;
- зобов`язати Департамент патрульної поліції здійснити відповідно до Закону України “Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати” нарахування ОСОБА_1 компенсації втрати частини її доходу у вигляді доплати за несення нею служби у нічний час з 07.11.2015 р. по 28.02.2018р. за період його невиплати;
- стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь позивача судові витрати на оплату правової допомоги адвоката за складання процесуальних документів в сумі 4000,00 (чотири тисячі грн. 00 коп.).
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.01.2022 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 доплати за несення нею служби у нічний час за період з 07.11.2015 р. по 28.02.2018 р. та сум індексації її грошового забезпечення за період з 01.06.2016 р. по 01.11.2017 р.
Зобов`язано Департамент патрульної поліції здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 доплату за несення нею служби у нічний час за період з 07.11.2015 р. по 28.02.2018 р. відповідно до відпрацьованого нею нічного часу в об`ємі 1128 годин, а саме: за листопад 2015 року - 56 годин, грудень 2015 року - 24 годин; січень 2016 року - 64 години, лютий 2016 року - 56 годин, березень 2016 року - 16 годин, квітень 2016 року - 56 години, травень 2016 року - 48 години, червень 2016 року - 64 години, липень 2016 року - 32 годин, серпень 2016 року - 64 години, вересень 2016 року - 40 годин, жовтень 2016 року - 56 години, листопад 2016 року - 24 годин, грудень 2016 року - 64 годин; січень 2017 року - 56 годин, лютий 2017 року - 16 годин, березень 2017 року - 56 годин, квітень 2017 року - 64 години, травень 2017 року - 56 годин, червень 2017 року - 32 годин, липень 2017 року - 56 годин, серпень 2017 року - 56 години, вересень 2017 року - 24 години, жовтень 2017 року - 0 годин, листопад 2017 року - 0 годин, грудень 2017 року - 0 годин; січень 2018 року - 16 години, лютий 2018 року - 32 години.
Зобов`язано Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.06.2016 р. по 01.11.2017 р.
В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 ( дві тисячі) грн. 00 коп.
Не погодившись частково з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.01.2022 року у справі №520/12298/21: задовольнивши позовні вимоги позивача - зобов`язати відповідача відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати" здійснити нарахування позивачеві компенсації втрати частини його доходу у вигляді доплати за несення ним служби у нічний час з 07.11.2015 по 28.02.2018 за період невиплати; задовольнивши позовні вимоги позивача - зобов`язати стягнути з відповідача судові витрати на оплату правової допомоги адвоката за складання процесуальних документів в сумі 4000 грн.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або такий, який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення. Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Відповідач подав відзиву на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходить службу в управлінні патрульної поліції в Харківській області на посаді інспектора. З 07 листопада 2015 року по 28 лютого 2018 року позивачкою відпрацьовано в нічний час 1128 годин.
Доплати за службу в нічний час з 07 листопада 2015 року по 28 лютого 2018 року відповідачем не нараховувалась та не виплачувалась.
З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що до листопада 2017 року індексація грошового забезпечення позивачці не нараховувалась та не виплачувалась, а з листопада 2017 року по лютий 2018 року, включно, індексація нарахована та виплачена.
Позивач зазначає, що судом задоволенні вимоги про нарахування та виплату йому доплати за несення служби у нічний час з 07.11.2015 по 28.02.2018, індексації грошового забезпечення з 01.06.2016 по 01.11.2017, у зв`язку з чим в нього виникло право на компенсацію втрати частини доходу за період його невиплати.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог.
Відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачці компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати, суд першої інстанції виходив з того, що такі вимоги є передчасними, спрямованими на майбутнє, спір з приводу вказаних вимог відсутній на час розгляду даної справи.
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з урахуванням співмірності, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання про відшкодування судових витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 2000,00 грн., а оскільки позов не містить детального мотивування та доказів вимог позовної заяви, заявлені правові витрати у сумі 4000 гривень, задоволенню не підлягають.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідачем рішення суду першої інстанції не оскаржується, а позивач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог. Отже, в межах розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції надається правова оцінка висновкам суду про відмову в задоволенні позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України,органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно із ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Відповідно дост. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Статтею 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" встановлено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (в подальшому Порядок № 159).
Відповідно до п. 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати № 159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001.
Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що для здійснення компенсації доходу необхідна наявність декількох умов, зокрема, дохід має бути нарахований, але не виплачений та грошовий дохід не повинен мати разового характеру.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постанові Верховного Суду від 23.12.2020 у справі за № 807/1525/16.
Згідно із п. 4 Порядку № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, то право на компенсацію позивач набуває саме в момент отримання доходу.
Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої положеннями вищевказаного Закону компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів; кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.
Таким чином, обов`язок здійснити компенсацію втрати частини доходів настає лише у випадку порушення встановлених строків їх виплати та в момент їх виплати.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постанові Верховного Судувід 11.07.2018 у справі за № 487/6923/16-а.
Суд апеляційної інстанції виходить з того, що компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, тобто право на компенсацію позивач набуває в момент отримання доходу. При вирішенні цього спору апеляційний суд враховує правові висновки Верховного Суду, висловлені в постановах від 05.03.2020 у справі № 140/1547/19, від 16.04.2020 у справі № 200/11292/19-а, від 31.05.2022 у справі № 380/2839/20.
Оскільки відповідно до ст. 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць, відсутні підстави вважати, що право на отримання компенсації під час виплати заборгованості буде порушено відповідачем, задоволення позову в цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам.
Враховуючи, те що кошти за спірний період ще не виплачені, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині ненарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів у вигляді доплати за несення служби у нічний час з 07.11.2015 по 28.02.2018 у зв`язку із порушенням строків її виплати.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на передчасність таких вимог.
Аналогічна правова позиція за тотожних обставин висловлена Верховним Судом у постанові від 29 вересня 2022 року у справі №520/1001/19 (остання правова позиція з цього питання).
Згідно з частиною п`ятою статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Водночас вказані вище висновки суду апеляційної інстанції не є перешкодою для реалізації позивачем свого права на звернення до суду у випадку якщо в день виплати заборгованості на виконання судових рішень у цій справі відповідачем не буде нараховано та виплачено компенсацію втрати частини доходів громадян, як це передбачено статтею 4 Закону № 2050-ІІІ.
Щодо задоволення судом першої інстанції вимоги про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача частини судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн., судова колегія зазначає наступне.
Згідно з частиною 4 ст.132 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Окрім вимоги про підтвердження витрат належно оформленими письмовими документами, згідно з ч.5 ст.132 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи; а відповідно до ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
З огляду на приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, враховуючи правову позицію постанови Верховного Суду від 17.09.2019р. по справі №810/3806/18 (адміністративне провадження №К/9901/11333/19, №К/9901/12479/19), де указано, що за положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012р. №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним за параметрами, зокрема, складності справи, витраченого адвокатом часу, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015р. у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006р. у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004р. у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018р. у справі № 826/1216/16.
Судом встановлено, що вартість професійної правничої допомоги адвоката підтверджується договором про надання правової допомоги від 22.06.2021. Згідно пункту 3 вказаного договору, вартість послуг за даним договором складає (з розрахунку 1 год роботи адвоката коштує 500 грн.): первинна консультація клієнта - 1 година - 500 грн.; аналіз судової практики - 3 години - 1500 грн.; підготовка та подача позовної заяви - 4 години - 2000 грн. Разом вартість послуг за даним договором складає - 4000,00 грн.
В матеріалах справи міститься акт надання послуг професійної правничої допомоги від 07.07.2021, відповідно до якого визначено, що на виконання умов договору заявник прийняв послуги на суму 4000,00 грн.
Водночас, позивачем надано до суду дублікат квитанції про сплату 4000,00 грн. згідно договору про надання правової допомоги від 06.07.2021.
Суд звертає увагу, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
На підставі вищевикладеного, вирішуючи питання щодо співмірності заявлених до відшкодування витрат, судом першої інстанції зазначено, що даний спір за жодними ознаками не може бути визнаний складним, до того ж сама по собі причина виникнення спору не вимагає вжиття будь-яких додаткових зусиль для з`ясування обставин фактичної дійсності.
Крім того, дана справа ухвалою суду від 12.07.2021 року була віднесена до малозначних та слухалась в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.
Отже, вирішуючи спір по суті, часткове задоволення позову, і беручи до уваги правову позицію постанови Верховного Суду від 17.09.2019 р. по справі №810/3806/18 (адміністративне провадження №К/9901/11333/19, №К/9901/12479/19), суд дійшов до переконання про те, що у даному конкретному випадку справедливим і співмірним відшкодуванням витрат заявника на професійну правничу допомогу буде сума у розмірі 2000,00 грн.
Враховуючи вищевикладене та оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19 та 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також, враховуючи ціну позову та конкретні обставини справи, яка не є складною, суть виконаних послуг, суд апеляційної інстанції вважає, що сума, заявлена позивачем до відшкодування у розмірі 4000,00 грн. є надмірною, а тому, з урахуванням принципу справедливості і ступеня складності справи, обсяг опрацьованого адвокатом матеріалу, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правову допомогу у сумі 2000,00 грн.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що заявлена позивачем сума до відшкодування на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн. не відповідає складності справи, пропорційності, а тому, вартість такої послуги, в даному випадку, є необґрунтованою та завищеною.
За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.
Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 11.01.2022 по справі №520/12298/21 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    Л.В. Любчич