ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

24 січня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 280/11649/21	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Шлай А.В., Прокопчук Т.С.,        
          розглянувши в порядку письмового провадження   в місті Дніпро  апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області       
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду   від  16.09.2022 року, (суддя суду першої інстанції Бойченко Ю.П.), прийняту в порядку спрощеного провадження в м. Запоріжжі, в адміністративній справі №280/11649/21  за позовом ОСОБА_1  до  Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу, - 
ВСТАНОВИВ:
          29.11.2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила: 
          Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) від 24.05.2021 № Ф-57578-50.
Зобов`язати Головне управління ДПС у Запорізькій області  здійснити коригування даних в інтегрованій картці ОСОБА_1 за платежем «Єдиний соціальний внесок, що сплачується фізичними особами-підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну професійну діяльність» шляхом виключення суми у розмірі 37 788 (тридцять сім тисяч сімсот вісімдесят вісім) гривень 74 коп.
Адміністративний позов обґрунтований тим, що оскаржуваною вимогою відповідач вимагає від позивача сплатити єдиний внесок у розмірі 37 788,74 грн. за період І квартал 2017 року  ІV квартал 2020 року. Водночас, позивач підприємницьку діяльність у даний період не здійснювала, що підтверджується відсутністю відомостей про неї в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб  підприємців та громадських формувань. Зауважує, що у квітні 2021 року самостійно звернулася до державного реєстратора із заявою про включення відомостей про неї до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та внесення запису про припинення підприємницької діяльності. Крім того зауважує, що є найманим працівником, а єдиний соціальний внесок за неї сплачує роботодавець. Також вказує про порушення відповідачем процедури формування оскаржуваної вимоги. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2022 року адміністративний позов задоволено. 
Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) від 24.05.2021 № Ф-57578-50.
Зобов`язано Головне управління ДПС у Запорізькій області  здійснити коригування даних в інтегрованій картці ОСОБА_1 за платежем «Єдиний соціальний внесок, що сплачується фізичними особами-підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну професійну діяльність» шляхом виключення суми у розмірі 37 788 (тридцять сім тисяч сімсот вісімдесят вісім) гривень 74 коп.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що з 2017 року базою нарахування єдиного внеску для платників, зазначених в п. 4  (крім осіб, які обрали спрощену систему оподаткування) та п. 5  частини 1 ст. 4 ЗУ №2464, є сума доходу (прибутку) отриманого від їхньої діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою ніж розмір мінімального страхового внеску за місяць. Відтак, з 2017 року у разі, якщо платниками не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такі платники бази нарахування єдиного внеску, встановлені цим Законом. Оскільки, за позивачем рахується недоїмка по сплаті єдиного внеску у розмірі 37  788 грн., відповідачем обґрунтовано сформовано та надіслано вимогу про сплату недоїмки. 
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, в межах доводів останньої, колегія суддів    вважає, що апеляційна скарга   не  підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 24.05.2021 Головним управлінням ДПС у Запорізькій області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-57578-50, відповідно до якої станом на 30.04.2021 заборгованість ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) зі сплати єдиного внеску становить 37 788,74 грн.
Вимогу контролюючим органом сформовано на підставі автоматичних нарахувань єдиного соціального внеску в інтегрованій картці платника податків – ОСОБА_1 , а саме:
- з терміном сплати до 09.02.2018 в сумі 8448,00 грн. (нарахування здійснено одноразово за 2017 рік);
- з терміном сплати 19.04.2018 в сумі 2457,18 грн. (І квартал 2018 року);
- з терміном сплати 19.07.2018 в сумі 2457,18 грн. (ІІ квартал 2018 року);
- з терміном сплати 19.10.2018 в сумі 2457,18 грн. (ІІІ квартал 2018 року);
- з терміном сплати 21.01.2019 в сумі 2457,18 грн. (IV квартал 2018 року);
- з терміном сплати 19.04.2019 в сумі 2754,18 грн. (І квартал 2019 року);
- з терміном сплати 19.07.2019 в сумі 2754,18 грн. (ІІ квартал 2019 року);
- з терміном сплати 19.10.2019 в сумі 2754,18 грн. (ІІІ квартал 2019 року);
- з терміном сплати 20.01.2020 в сумі 2754,18 грн. (ІV квартал 2019 року);
- з терміном сплати 21.04.2020 в сумі 2078,12 грн. (січень, лютий 2020 року – єдиний внесок за І квартал 2020 року);
- з терміном сплати 20.07.2020 в сумі 1039,06 грн. (червень 2020 року – єдиний внесок за ІІ квартал 2020 року);
- з терміном сплати 19.10.2020 в сумі 3178,12 грн. (ІІІ квартал 2020 року);
- з терміном сплати 19.01.2021 в сумі 2200,00 грн. (жовтень, листопад 2020 року – IV квартал 2020 року).
Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-IX, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 № 533-IX, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 13.05.2020 № 591-IX, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо соціальної підтримки платників податків на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 04.12.2020 № 1072-IX нарахування позивачу єдиного внеску за період з 01.03.2020 по 31.05.2020, з 01.12.2020 по 31.12.2020 не здійснювалося.
Вважаючи вищевказану вимогу протиправною, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою із вимогою про її скасування.
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що у період нарахування до сплати сум єдиного внеску, вказаних у вимозі позивач була не була зареєстрована як ФОП, натомість була працевлаштована, роботодавець сплачував за останню єдиний внесок, відтак вона не повинна була сплачувати внесок як ФОП.           
Суд апеляційної інстанції  погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”.
Відповідно до п. 2  ч. 1   ст. 1 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно статті 2 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим     Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим     Законом     визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Відповідно до п.п. 4 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Зі змісту зазначених правових приписів вбачається, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Наведене правове регулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
При цьому, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 04.12.2019 року по справі № 440/2149/19, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Як підтверджується наявним у матеріалах справи витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 27.07.2020 ОСОБА_1 не зареєстрована у якості фізичної особи-підприємця.
Також, рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07.09.2020 у справі №280/5270/20, яке набрало законної сили 26.10.2020, встановлено, що за інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні дані про реєстрацію ОСОБА_2 як фізичної особи-підприємця.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач самостійно звернулася до державного реєстратора із заявою від 13.04.2021 про включення відомостей про неї як про фізичну особу-підприємця до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та заявою від 15.04.2021 про внесення запису про припинення підприємницької діяльності. Виписки з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань свідчать про те, що відповідні записи до ресєтру внесено 13.04.2021 та 15.04.2021.
Тобто, у період 2017 року – IV кварталу 2020 року в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань були відсутні відомості щодо реєстрації позивача як фізичної особи-підприємця.
Отже, враховуючи зміст наведених норм, суд вважає, що підстави для висновків про наявність у позивача статусу фізичної особи-підприємця у спірний період відсутні.
Більше того, у період з 2017 року по день розгляду справи судом першої інстанції позивач працевлаштована у ТОВ «Профбуд-Плюс», за весь період з 2017 року по жовтень 2021 року роботодавцем за позивача сплачено єдиний внесокм, що підтверджується індивідуальними відомостями з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.  (а.с. 29-33)
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана вимога про сплату єдиного внеску є необґрунтованою  та підлягає скасуванню в судовому порядку.
За визначеннням пункту 2 розділу І Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 №5, інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску (далі - платежі), що ведеться за кожним видом платежу.
Відповідно до положень пункту 1 Розділу ІІ Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 №5, з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць.
ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування за відповідним видом платежу та відповідною адміністративно-територіальною одиницею.
Інформаційна система після відображення облікової операції забезпечує автоматичне проведення в ІКП розрахункових операцій.
Як зазначено в пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року, засіб захисту, що вимагається статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.
Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.
Матеріалами справи, зокрема, інтегрованою карткою платника податків ОСОБА_1 підтверджується, що станом на 31.01.2021 за позивачем рахується заборгованість з єдиного соціального внеску у розмірі 37 788,74 грн.
За таких обставин, враховуючи, що в інтегрованій картці платника податків відображено стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами, беручи до уваги, що судом встановлено відсутність у позивача статусу фізичної особи-підприємця, суд вважає належним та допустимим способом захисту прав позивача зобов`язання відповідача здійснити коригування даних в інтегрованій картці позивача шляхом виключення вказаної суми.
З урахуванням вищевикладеного колегія судів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для зміни або скасування судового рішення – відсутні.
          Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області  – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16.09.2022 року в адміністративній справі №280/11649/21 – залишити без змін.
                    Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук