Номер провадження: 33/813/148/23
Номер справи місцевого суду: 522/11442/22 
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю. Б. 
Доповідач Артеменко  І. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2023 року                                                                 м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду – Артеменко І.А.,
за участю: секретаря судового засідання – Янковської Ю.Л.,
особи, що притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 
представника - Спічака В.О.,
потерпілого – ОСОБА_2 ,
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2022 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП,

встановив:

Оскаржуваною постановою визнано ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 850 грн. в дохід держави.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 11.08.2022 року серії ААД № 220625 31 серпня 2022 року на адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1  за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Відповідно до наданих суду адміністративних матеріалів 11 серпня 2022 року о 12 год. 00 хв., знаходячись за адресою: м. Одеса, вул. Новосельського, 78, керуючи транспортним засобом Toyota, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , здійснюючи поворот ліворуч, не надала дорогу транспортному засобу Honda, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в зустрічному напрямку, в результаті чого відбулася дорожньо-транспортна пригода, а ОСОБА_1 порушила вимоги п. 10.4 Правил дорожнього руху та вчинила правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Не погоджуючись із вищенаведеною постановою,  ОСОБА_1 звернулась до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що:
- протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 220625 від 31 серпня 2022 року був складений працівниками патрульної поліції із порушеннями ст. 256 КУпАП, а саме без належного встановлення осіб, що були учасниками вказаної ДТП;
- схема місця ДТП, що була складена працівниками патрульної поліції та є додатком до вказаного протоколу, не містить всіх даних про місце зіткнення транспортних засобів, та місця їх фактичного розташування на автомобільній дорозі, а також не містить інформації, що вказала б на порушення ПДР з боку ОСОБА_2 ;

- через порушення судом норм процесуального права, ОСОБА_1 не мала можливості залучити до матеріалів справи відеозапис ДТП, на якому чітко видно, що саме водій мопеду Honda, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 порушив п.п. 13.3, 14.2, 14.6 ПДР України;
-  ОСОБА_1 не було порушено п. 10.4 ПДР, характер руху її транспортного засобу не є причиною виникнення даної ДТП та її наслідків, в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення учасників судового засідання, апеляційний суд вважає оскаржувану постанову суду першої інстанції обґрунтованою та такою, що підлягає залишенню без змін.
Відповідно до положень ч. ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що вона відповідає приписам вищенаведених норм закону, оскільки в ній наведені положення матеріального та процесуального права, якими керувався суддя при її ухваленні, а також мотиви прийнятого рішення і його обґрунтування.
Враховуючи, що стаття 124 КУпАП є бланкетною, то при розгляді такої категорії справ необхідно ретельно з`ясовувати і зазначати, у чому саме полягали порушення, норми яких правил, інструкцій інших нормативних актів не додержано, чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та наслідками, які настали, на що зокрема було звернуто увагу і в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті".
Пункт 1.3. ПДР України передбачає що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до пункту 1.4 ПДР України, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Пункт 1.9 ПДР України передбачає, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п.10.4 ПДР перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.
Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот.
За порушення пункту 10.4 ПДР України передбачена відповідальність за статтею 124 КУпАП.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що вона відповідає приписам вищенаведених норм закону, оскільки в ній наведені положення матеріального та процесуального права, якими керувався суддя при її ухваленні, а також мотиви прийнятого рішення і його обґрунтування.
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вина водія ОСОБА_1 підтверджується зібраними в справі доказами, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 220625 від 11.08.2022 року, відповідно до якого 11 серпня 2022 року о 12 год. 00 хв., знаходячись за адресою: м. Одеса, вул. Новосельського, 78, керуючи транспортним засобом Toyota д.н.з., НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , здійснюючи поворот ліворуч, не надала дорогу транспортному засобу Honda, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в зустрічному напрямку, в результаті чого відбулася дорожньо-транспортна пригода, а ОСОБА_1 порушила вимоги п. 10.4 Правил дорожнього руху;
- схемою місця ДТП від 11.08.2022 року.
Оцінюючи вище наведені докази при перегляді справи в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що зібраними у справі доказами доведено порушення  ОСОБА_1 вимог п.10.4 ПДР, які знаходилися в прямому причинному зв`язку з наслідками ДТП.
Твердження в скарзі, що в настанні ДТП повинен саме водій мопеду Honda, д.н.з.  НОМЕР_2 ,  ОСОБА_2 апеляційний суд відхиляє та звертає увагу на наступне.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, згідно з якою з огляду на каральну мету зокрема стягнення у виді штрафу, провадження у справах про адміністративне правопорушення є кримінальним для цілей застосування Конвенції (рішення у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року, рішення у справі «Лучанінова проти України» від 09 червня 2011 року).
В законодавстві України діє поняття Аналогія закону (крім кримінального права, заборона встановлена ч.4 ст. 3 КК України).
Аналогія закону - це засіб заповнення прогалин у законодавстві, який полягає в застосуванні до нього іншої норми закону, яка регламентує подібні відносини, тобто суду надається право вирішувати справи за допомогою аналогії закону.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 20 листопада 2014 року зазначено, що у випадку виникнення дорожньо-транспортної події за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їхніх діях складу злочину, передбаченого відповідними частинами статті 286 КК, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступені участі (внеску) кожного з них у спричиненні злочинного наслідку (справа № 5-18кс14).
Отже, під час розгляду адміністративного правопорушення предметом дослідження має бути питання наявності чи відсутності обов`язкового елементу об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, - причинного зв`язку між допущеними порушеннями правил безпеки дорожнього руху, якщо такі мали місце, та наслідками, що, застосовуючи норми КК України за аналгією, не виключає можливості допущення таких порушень обома учасниками ДТП.
Апеляційним судом було встановлено факт порушення ОСОБА_1 п. 10.4 ПДР України, тому навіть наявність причинного зв`язку між діями ОСОБА_2 та подією ДТП автоматично не виключила б вини ОСОБА_1 .
Також апеляційний суд приймає до уваги, що на місці пригоди протокол про адміністративне правопорушення відносно водія мопеду Honda, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , не складався. З відповідною заявою до органів поліції про порушення останнім вимог ПДР та притягнення його до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 не зверталась. Щодо зауважень апелянта про оскарження дій інспектора патрульної поліції матеріали справи не містять жодних доказів по підтвердженню зазначених обставин.
Довід апеляційної скарги про те, що схема ДТП не містить всіх даних про місце зіткнення транспортних засобів, апеляційний суд відхиляє з огляду на те, що будь-яких конкретних зауважень щодо змісту такої схеми апелянтом не наведено. Наведені ОСОБА_1 у протоколі зауваження щодо не з`ясування працівниками поліції усіх обставин, також не є конкретними та такими, що свідчать про невідповідність відображених на схемі ДТП обставин такими, що фактично мали місце. 
Тож, враховуючи вищевикладене, апеляційний суд, погоджуючись із висновком суду першої інстанції, приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Позиція ОСОБА_1 , висловлена в апеляційній скарзі щодо невизнання вини, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.
Враховуючи наведені обставини, вважаю, що не вбачається підстав для скасування або змінення постанови суду.
У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                        І.А. Артеменко