ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1181/23 Справа № 183/2880/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Оладенко  О. С. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2023 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Максюти Ж.І.
суддів – Биліни Т.І., Зайцевої С.А.
за участю секретаря — Драгомерецької А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» - адвоката Сокуренко Наталії Вікторівни на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, - 

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2021 року АТ «КБ «Приват Банк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, у якому позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором №б/н від 16 серпня 2014 року у розмірі 12 668,52 грн. та судові витрати по справі.
В обґрунтування позову, позивач вказав на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 16 серпня 2014 року ОСОБА_3 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Банку стало відомо, що позичальник ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з тим, що позичальник зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, станом на день смерті мав заборгованість у розмірі 12 668,52 грн. Посилаючись на ст.ст.1218, 1219 ЦК України, позивач зазначив, що у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи — її спадкоємців; таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням. Позивач вважає, що відповідачі є спадкоємцями позичальника ОСОБА_3 , які фактично прийняли спадщину, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому просить стягнути з них заборгованість у вищезазначеному розмірі.
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2022 року в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.
Не погодившись із рішенням суду, представник АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Сокуренко Н.В. посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, прийняте без повного, не всебічного з`ясування обставин справи та з невідповідністю висновків суду.
Суд першої інстанції не врахував, що спадкоємці, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідачів. Відповідачі прийняли спадщину, до складу якої входять, зокрема, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулось відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки відповідачі не відмовилися від спадщини.
Від інших учасників справи відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України не надходило.
Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.
Відповідно до ч.1,2 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають на підставах, встановлених ст. 11 Цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів.
Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України.
Відповідно до ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Частиною 2 ст.1220 ЦК України передбачено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Згідно ч.3 ст.1281 ЦК України, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.
Згідно ч. 1 ст.1282ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року по справі №332/2936/16-ц, при вирішенні спору про стягнення з спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.
Судом першої інстанції встановлено, що 16 серпня 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір шляхом підписання анкети - заяви позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно з умовами якої було відкрито картковий рахунок на ім`я відповідача.
У заяві зазначено, що ОСОБА_3 згоден з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
До позовної заяви банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.
На підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, позивач надав суду Довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_3 ; копію анкети - заяви позичальника; Витяг з Умов та правил надання банківських послуг.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 30 травня 2019 року становить 12 668,52 грн., яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту.
Отже, позичальником ОСОБА_3 були порушені умови договору щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що було зроблено актовий запис №525 від 01 липня 2019 року.
Банком 29 січня 2020 року до Новомосковської державної нотаріальної контори направлена претензія кредитора. Державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори на адресу банку направлено лист, в якому повідомлено, що лист претензію буде доведено до відома спадкоємців згідно до ст.1282 ЦК України.
Як вбачається з довідки виконавчого комітету Новомосковської міської ради №2383 від 08.07.2021р. про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, а також копій паспортів, відповідачі разом із померлим ОСОБА_3 станом на 28 червня 2019 року, були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .
За даними Новомосковської державної нотаріальної контори спадкоємці із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися.
Суд першої інстанції встановив, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідачі у справі є спадкоємцями позичальника. Сам по собі факт проживання за однією адресою та спільне прізвище не дає можливості суду встановити що вони є родичами, або ступінь їх родинного зв`язку, а також встановити який з відповідачів (у разі наявності родинного зв`язку) є родичем, віднесеним до першої черги спадкування, а який відповідач відноситься до наступних черг.
Також позивачем не надано доказів на підтвердження того, що спадкодавцю за життя взагалі належало будь-яке рухоме чи нерухоме майно. Такі відомості також відсутні у матеріалах спадкової справи.
Враховуючи, що відповідачі не отримали від спадкодавця майно у спадщину, то він не набув статусу спадкоємця та обов`язку задовольняти вимоги кредитора, відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідачів як спадкоємців ОСОБА_3 , заборгованості за кредитним договором, задоволенню не підлягають.
Крім того суд зазначив, що само по собі постійне проживання відповідача разом з померлим позичальником та неподання заяви про відмову від спадщини не спростовує висновок суду про відсутність підстав вважати його спадкоємцем, оскільки встановлення факту відсутності за життя у ОСОБА_3 будь-якого майна виключає саму можливість набуття права спадкування.
З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду.
Крім того, у справі не має відомостей про наявність спадкової маси, її вартості.
Доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як встановлено судом першої інстанції, позивачем не виконано процесуальний обов`язок доведення обставин, на які він посилався як на підставу позовних вимог. Твердження позивача про те, що відповідачі є спадкоємцями позичальника є припущенням, яке не ґрунтується на жодному доказі.
Згідно зі ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Частиною 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
При ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції дотримані вищенаведені норми.
Судом першої інстанції повно з`ясовані обставини справи, вірно встановлені правовідносини та суд дійшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.
Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.
Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд повно і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову у відповідності з нормами матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.
Згідно з ч.1 ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу  представника Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» - адвоката Сокуренко Наталії Вікторівни - залишити без задоволення.
Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2022 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Головуючий:                                          Ж.І. Максюта 

Судді:                  Т.І.Биліна

С.А.Зайцева