Номер провадження: 22-ц/813/435/23 
Справа № 521/11571/19
Головуючий у першій інстанції Поліщук І. О.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.01.2023                                                                                        м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого – Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,                
за участю секретаря - Малюти Ю.С.,
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 , 
відповідач – ОСОБА_3 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 березня 2020 року у складі судді Поліщук І.О.,
в с т а н о в и в:
У липні 2019 року ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 . 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі є наймачами трьох кімнатної квартири АДРЕСА_1 . У даній квартирі зареєстрований відповідач, який є батьком позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який з 2012 року не мешкає у цій квартирі. На сьогоднішній день відповідач не сплачує ніяких грошових коштів, пов`язаних з його реєстрацією у житловому приміщенні, не користується послугами поліклініки за адресою реєстрації, не отримує кореспонденцію за вказаною адресою. В квартирі особистих речей відповідача не має, він не цікавиться ні родиною, ні дітьми. Відповідач не робив ніяких спроб повернутись у вищевказану квартиру, не телефонував. Факт не проживання ОСОБА_2 підтверджується актами про його не проживання. По теперішній час позивачі сплачують всі необхідні рахунки, підтримують квартиру у належному стані, але вимушені оплачувати комунальні послуги з врахуванням зареєстрованих осіб, окрім цього позивачі позбавлені можливості реалізувати своє право на приватизацію житла. 
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22.10.2020 закрито провадження по справі в частині позовних вимог  ОСОБА_4  до ОСОБА_2  у зв`язку зі смертю позивача  ОСОБА_4 . 
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03 березня 2020 року в задоволені позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2  подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою під АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення припустився невідповідності висновків обставинам справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та у зв`язку з цим порушив норми процесуального права щодо законності та обґрунтованості судового рішення.На думку апелянта суд першої інстанції прийшов до хибного висновку щодо не доведення того, що відповідач ОСОБА_3 відсутній у спірному приміщенні понад встановлені строки без поважних причин.
Сторони в судове засідання 24.01.2023 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не заявили, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу без участі сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте, вказаним вимогам рішення суду не відповідає.
Довідкою (випискою з будинкової книги про склад сім`ї та реєстрації) від 01.07.2019 стверджується, що у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_4 (зареєстрована з 28.05.1980), її дочка ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ) (зареєстрована з 24.12.2003), син ОСОБА_2 (зареєстрований з 02.08.1995) та відповідач – ОСОБА_3 (зареєстрований з 25.11.1988), який є чоловіком ОСОБА_4 та батьком ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
На даний час квартира не приватизована, перебуває у комунальній власності.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.
Згідно з актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 04.07.2019, складеним мешканцями сусідніх квартир та посвідченим начальником КП «ЖКС «Черьомушки» з 2012 року та на теперішній час ОСОБА_3 не проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на момент складання акту його особистих речей та предметів побуту в квартирі немає.
Відповідно до пояснень свідка ОСОБА_7 , яка проживає в квартирі АДРЕСА_3 , наданих у суді першої інстанції, позивачі є її сусідами, з відповідачем вона знайома, у будинку вона його не бачила давно. Свідок розповіла, що спілкувалася з покійною ОСОБА_4 по сусідські, однак чому її чоловік не проживає в квартирі де мешкала вся сім я, сама ОСОБА_4 їй не розповідала, а вона такі запитання не ставила. 
Згідно відповіді директора КНП " Центр первинної медико-санітарної допомоги N16 ОМР" медична карта щодо пацієнта ОСОБА_3 в регістратурі відсутня, по даним медичних журналів звернень за останні 4 роки не було, декларацію з лікарем не укладено (період роботи сім. лікаря ОСОБА_8 11 з 15.10.2015 по теперішній час).
Відповідно до відповіді Одеської дирекції ПАТ "Укрпошта" надати будь-яку інформацію про надходження та отримання поштової кореспонденції періодичних видань на ім`я ОСОБА_3 на адресу АДРЕСА_2 не надається можливим. Укрпошта готова надати інформацію щодо пересилання реєстрованих поштових відправлень направлених на ім`я ОСОБА_3 у запиті за останні шість місяців, у разі надання їх тринадцяти значних номерів.
На запит представника позивача Малиновський ВП в м. Одесі ГУНП України в Одеській області повідомив, що у період з січня 2012 року по теперішній час на інформаційному порталі Національної поліції "Цунамі" інформація стосовно звернення ОСОБА_3 до Малиновського ВП відсутня. 
Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що всупереч ст. 81 ЦПК України належними та допустимими доказами позивачі не довели, що відповідач відсутній у спірному приміщенні понад встановлені строки без поважних причин, наданий позивачами акт про не проживання особи за місцем реєстрації не є належним доказом у справі.
Апеляційний суд не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно із частиною четвертою статті 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Згідно зі статтею 72 цього ж Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до позиції Верховного Суду, що висловлена у постанові від 31 серпня 2022 року по справі №344/19735/19 у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності.
Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів.
Суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності такої особи у жилому приміщенні понад зазначені у статті 71 ЖК України строки.
Вичерпного переліку поважних причин відсутності наймача або членів його сім`ї у житловому приміщенні житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів (постанова Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі N 182/6536/13 ).
У справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк.
Апелянтом доведено відсутність відповідача у спірному приміщенні понад шість місяців, а саме з 2012 року, без поважних причин.
Згідно пояснень позивачів відповідач у 2012 році виїхав та проживає в іншій країні. Намірів повертатися в Україну на даний час не має. Адреса його проживання не відома. З часу коли відповідач виїхав до іншої держави, на зв`язок з позивачами не виходив.
Жодних обставин, які вказували б на наявність у відповідача інтересу до спірного житла, відсутність можливості для проживання, чи інших причин такої відсутності ОСОБА_3 не доведено, а судом не встановлено.
З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції здійснював повідомлення про виклик до суду відповідача на сайті суду, отже, останній мав можливість дізнатися про наявність даного спору у суді, водночас будь-яких заперечень не надав, повістки не отримував.
Підстави, які б піддавали сумніву акт не проживання особи за місцем реєстрації з 2012 року та інші докази надані позивачами, матеріали справи не містять.
З урахуванням викладеного, судом апеляційної інстанції встановлено наявність передбачених ст. 71 ЖК України умов для визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщеннями, розташованим за адресою: АДРЕСА_2 .
Ураховуючи те, що місцевим судом неповно з`ясовано фактичні обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, ухвалене ним рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 березня 2020 року скасувати.
Позов ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст складений 06.02.2023.

Головуючий: 

            Судді: