ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3193/23 Справа № 209/1787/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Замкова Я. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 вересня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, -

ВСТАНОВИЛА:

       У серпні 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів) до досягнення нею 23-х років за умови, що вона буде продовжувати навчання (а.с. 1-3), в обґрунтування якого посилалась на те, що між ОСОБА_1 (батько) та ОСОБА_3 (мати), 07.08.1999 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області укладено шлюб, актовий запис № 390.
17 жовтня 2016 року шлюб з відповідачем та її матір`ю було розірвано. 
Від спільного шлюбу вони мають повнолітню доньку - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Позивач зарахована на навчання до Технічного університету у м. Кошиці за програмою підготовки промисловий менеджмент спеціальність машинобудування умовно. Вона не в змозі самостійно оплачувати за навчання, проживання та перебування в іншій країні на період навчання, інше, так як ніде не працює, інших видів доходу не має. У зв`язку з цим опинилась у скрутному матеріальному становищі та потребує матеріальної допомоги. 
Відповідач належної матеріальної допомоги на утримання не надає, хоча є працездатним, та відповідно до наказу Кам`янського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 05.03.2022 № 40 призваний на військову службу під час мобілізації, в особливий період та з 05.03.2022 року направлений на проходження військової служби до другого Кам`янського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Інших дітей на утриманні не має, аліменти не сплачує. Отже, відповідач має можливість надавати грошову допомогу на утримання своєї повнолітньої доньки.
       Заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 вересня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання - задоволено в повному обсязі.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на період її навчання аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, починаючи з 29.08.2022 року, до закінчення донькою навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-х років.
Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення в частині суми місячного платежу допущено до негайного виконання. 
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн (а.с. 66-69).
Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 грудня 2022 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 вересня 2022 року залишено без задоволення (а.с. 133). 
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким зменшити розмір стягнутих з нього аліментів на утримання доньки ОСОБА_2 до розміру у твердій грошовій сумі 1 300,00 грн, тобто у розмірі, який він має змогу надавати, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, на не повне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, які мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, а також не надання належної оцінки доказам наявним в матеріалах справи (а.с. 140-148).
        ОСОБА_2 не скористалась своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
       Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.
       Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з наступних підстав.
       Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 07.08.1999 року зареєстрованому у відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Дніпровської районної ради м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, а/з № 390. Шлюб було розірвано 17 жовтня 2016 року на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська у справі № 209/3050/16-ц (а.с. 10, 17).
Відповідач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 64).
Позивач ОСОБА_2 у 2022-2023 навчальному році є студенткою 1-го курсу бакалаврської програми денної форми навчання згідно з навчальною програмою на Факультеті виробничих технологій Технічного університету у м. Кошиці із місцезнаходженням у Пряшеві. Навчальний рік триває з 01.09.2022 р. до 31.08.2023 р., стандартна тривалість навчання становить 3 роки, дата зарахування на навчання 25.06.2022 р., що підтверджується рішенням про результати процедури прийому (з перекладом) від 07.04.2022 року, довідкою від 22.09.2022 року Технічного університету у м. Кошиці (з перекладом), рішенням про результати процедури прийому (з перекладом) від 22.09.2022 року (а.с. 7-9, 52-54, 55-57).
Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання своєї доньки, яка продовжує навчання не надає.
Відповідач працездатний, має постійний та регулярний заробіток у вигляді заробітної плати, відповідно до наказу Кам`янського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 05.03.2022 № 40 призваний на військову службу під час мобілізації, в особливий період та з 05.03.2022 направлений на проходження військової служби до другого Кам`янського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (а.с. 11), стан його здоров`я задовільний, інших утриманців за виконавчими листами не має, відповідно має можливість надавати матеріальну допомогу.
Відповідач не заперечував щодо стягнення з нього аліментів, а лише був не згодний з розміром та просив стягувати з нього у твердій грошовій сумі 1 300,00 грн, посилаючись на те, що на його утриманні перебуває дружина ОСОБА_4 , хворий батько ОСОБА_5 , 1947 р.н., а також на скрутне матеріальне становище через те, що він з дружиною не мають свого житла та орендують його.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції врахувавши матеріальне становище та інтереси повнолітньої доньки відповідача, яка продовжує навчання та не досягла 23-х років, строк навчання, а також керуючи принципом справедливості, добросовістності, розумності дійшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходів), щомісяця, починаючи з 29.08.2022 року, до закінчення донькою навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-х років.
       Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції враховуючи вищевикладене.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Відповідно до ч. 2 ст. 199 СК України право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто наявність у батька можливості надавати матеріальну допомогу дитині, що продовжує навчання у сукупності з іншими обставинами є вирішальною підставою для стягнення з батька аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання після досягнення вісімнадцятирічного віку.
Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції правильно визначився із правовідносинами, які виникли між сторонами і відповідно до норм ст. 199 СК України дійшов вірного висновку про зобов`язання батьків утримувати повнолітню доньку, яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги та вірно визначив розмір аліментів.
Висновок суду також узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 20 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року.
Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції у повній мірі врахував вимоги ст. 200 СК України, взяв до уваги матеріальне становище повнолітньої доньки, та матеріальне становище іншого з батьків, а саме відповідача, який має обов`язок матеріального забезпечення повнолітньої доньки, у зв`язку з навчанням.
За таких обставин, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та стягнення з відповідача на її користь аліментів на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, відповідає вимогам закону та ґрунтується на фактичних обставинах справи.
Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо неврахування судом обставин за яких він не мав можливості прибути на судове засідання колегія суддів не бере до уваги, оскільки з матеріалів справи видно, що відповідач повідомлений був про дату, час та місце судового засідання належним чином, що останнім не заперечується в апеляційній скарзі, скористався своїми процесуальними правами та надав до суду відзив на позов в якому виклав всі свої доводи та заперечення, а також надав докази, якими обґрунтовував свій відзив, будь-яких клопотань щодо відкладення судового засідання у зв`язку з неможливістю прибути у судове засідання до суду не подавав.
Доводи скарги про те, що враховуючи те, що він подав відзив на позов, а позивач подаючи заяву про розгляд справи без її участі, а тому у суду були відсутні підстави для проведення заочного розгляду справи, колегією суддів не враховуються, оскільки вказані доводи жодним чином не спростовують обґрунтованість висновків суду першої інстанції.
Доводи скарги про те, що суд першої інстанції повинен був залучити до участі у справі матір позивача, яка також зобов`язана брати участь в утриманні їх спільної повнолітньої дитини чим переклав обов`язок лише на відповідача, як на батька утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання та таким чином не в повному обсязі з`ясував обставини справи, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у відповідності до вимог ст. 182 СК України при вирішенні питання щодо стягнення аліментів судом враховуються матеріальний стан дитини та платника аліментів, тобто у даному випадку батька дитини. У відповідності до чинного процесуального законодавства учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Крім того, відповідач не був позбавлений можливості скористатись своїми процесуальними права та подати до суду клопотання про залучення до участі у справі матері повнолітньої ОСОБА_2 , однак, не скористався таким правом. Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_2 не позбавлена можливості в разі необхідності звернутись до суду за захистом своїх порушених права щодо стягнення аліментів на її утримання до своєї матері. 
Доводи скарги про те, що суд безпідставно прийняв до уваги докази залучені позивачем на підставі її заяви 27.09.2022 року, колегія суддів не бере до уваги, оскільки такі доводи не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для стягнення аліментів та не є беззаперечною підставою для скасування обґрунтованого рішення. Крім того, колегія суддів враховує те, що підстави для задоволення позову та стягнення аліментів на утримання відповідачем його повнолітньої доньки виникло не на підставі поданих доказів, а у відповідності до вимог закону, а вказані докази сприяли повному, всебічному розгляду справи, а саме визначення періоду стягнення аліментів, що жодним чином не порушує права апелянта.
Доводи скарги про те, що позивачем не доведено потреба у матеріальній допомозі зі сторони апелянта не беруться до уваги, оскільки відповідач подаючи відзив на позов не заперечував щодо стягнення таких аліментів, а лише заперечував щодо їх розміру, крім того, не надав будь-яких доказів на підтвердження вказаних доказів, а саме доказів, які б спростовували факт необхідності позивача в матеріальній допомозі, оскільки кожна сторона повинна довести обставини на які вона посилається, або на спростування обставин іншої сторони. 
Доводи скарги про те, що судом першої інстанції не враховано його матеріальний стан колегія суддів відхиляє, оскільки вони спростовуються змістом самого оскаржуваного рішення. Крім того, позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт неможливості надання позивачу матеріальної допомоги саме у розмірі, який просила позивач у позові.
Доводи апелянта щодо перебування на його утриманні дружини та батька, а також відсутності у апелянта свого житла у зв`язку з чим він вимушений винаймати житло, що впливає на його матеріальний стан колегія суддів відхиляє, оскільки вказані доводи були предметом розгляду в суді першої інстанції та судом була надана обгрунтована правова оцінка вказаним доводам, а тому колегія суддів не вбачає підстав для повторної правової оцінки вказаним доводам. 
Доводи апелянта про те, що в рішенні суду зазначено особу, яка не брала участі у справі, а саме: ОСОБА_6 , колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки це може бути за своєю суттю опискою, яка може бути виправлена в порядку чинного процесуального законодавства та не впливає на правильність рішення суду першої інстанції. 
Інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.
Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
       Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 вересня 2022 року - залишити без змін.

       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Головуючий:                                                          В.С. Городнича

       Судді:                                                                 О.В. Лаченкова

                                                                        М.Ю. Петешенкова