КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

___________________________________
Справа  №754/12345/21
Апеляційне провадження
 № 22-ц/824/3916/2023                                                                                                                                                                
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
8 березня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:             
                                    судді-доповідача                Рейнарт І.М. 
                                    суддів                                  Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.
 
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» - адвоката Сечка Сергія Володимировича на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 грудня 2021 року (суддя Таран Н.Г.) у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування,
 
 встановив:
 
у серпні 2021р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суми виплаченого страхового відшкодування в розмірі 7 962грн 71коп. та судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 2 270грн.
Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 4 листопада 2019 року приблизно о 14год. 20хв. в м. Київ по Надніпрянському шосе сталася ДТП за участю автомобіля марки «Renault», д.н.з НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , та автомобіля марки «Toyota», д.н.з. НОМЕР_2 . На момент ДТП діяв договір добровільного комплексного страхування наземного транспорту, цивільної відповідальності власників наземного транспорту та від нещасного випадку на транспорті №137ак9юб від 12 травня 2019 року, який був укладений з ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» (з 20 червня 2019 року - ПАТ «Страхова компанія «АРКС») щодо автомобіля марки «Toyota», д.н.з. НОМЕР_2 , згідно якого позивач прийняв на себе зобов`язання по відшкодуванню матеріальної шкоди, заподіяної страхувальнику вказаного транспортного засобу, та виплатив страхове відшкодування  у розмірі 46 535грн 50коп.
Позивач посилався на те, що постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 2 грудня 2019 року у справі №752/24076/19 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. За наявною інформацією відповідач застрахований відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в ПАТ «HACK «ОРАНТА» за полісом №162773104, який покрив суму збитків позивача в розмірі 38 572грн 79коп., тому різницю між страховим відшкодуванням та завданою шкодою у сумі 7 962грн 71коп. повинен сплатити відповідач.
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 20 грудня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі представник ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» - адвокат Сечко С.В. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про 
                                                                   
задоволення позову.
Представник позивача посилається на доводи, викладені у позовній заяві, та зазначає, що якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК Україниапеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 4 листопада 2019 року в м. Київ по Надніпрянському шосе сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Рено», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 2 грудня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
За полісом №162773104 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 11 травня 2019 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ПАТ «HACK «ОРАНТА» з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну у сумі 100 000грн, франшиза - 2000грн. Строк дії договору - до 10 травня 2020 року.
12 березня 2019 року між АТ «СК «АХА Страхування», правонаступником якого є ПрАТ «Страхова компанія «АРКС», та ТОВ «ЕССІТІ Україна» був укладений договір добровільного комплексного страхування наземного транспорту, цивільної відповідальності власників наземного транспорту та від нещасного випадку на транспорті №137ак9юб, за яким застраховано майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією автомобіля «Toyota», д.н.з. НОМЕР_2 .
Відповідно до п. 25.1 зазначеного договору страхове відшкодування/страхова виплата виплачується страховиком згідно з договором на підставі повідомлення про подію, письмової заяви страхувальника на виплату страхового відшкодування і страхового акту, який складається страховиком.
Згідно п. 25.12 договору при пошкодженні транспортного засобу внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення ТЗ (кошторису збитків), в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні, без урахування експлуатаційного зносу, а також вартості ремонтних робіт. Кошторис збитків складається страховиком, виходячи з відновлення пошкодженого ТЗ на базі СТО на підставі рахунків СТО.
12 листопада 2019 року ТОВ «ЕССІТІ Україна» звернулося до ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» із заявою про подію та виплату страхового відшкодування.
Згідно акту огляду транспортного засобу від 12 листопада 2019 року та рахунку-фактури №СМУ00033591 від 18 листопада 2019 року, складеного ТОВ «Саміт моторз Україна», вартість ремонту автомобіля «Toyota», д.н.з. НОМЕР_2 , становить 46 535грн 50коп.
Платіжним дорученням №615340 від 19 листопада 2019 року ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» перерахувало ТОВ «Саміт моторз Україна» страхове відшкодування у розмірі 46 535грн 50коп.
За посилання позивача ПАТ «HACK «ОРАНТА» сплатило страхове відшкодування 
                                                                
у розмірі 38 572грн 79коп.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідальність відповідача була застрахована відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір завданої шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача завданої шкоди.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з таких підстав.
Згідно статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
За змістом частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Частиною першою статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати 
                                                                      
страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
У постанові від 4 липня 2018 року Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц зроблено правовий висновок про те, що відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Обмеження, зазначене у частині першій статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" щодо відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, встановлено для страховиків цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Однак, чинне законодавство не містить відповідних положень щодо необхідності урахування фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу у правовідносинах, що виникли між страхувальником та страховиком відповідно до договорів добровільного страхування майна.
У такому випадку розрахунок суми страхового відшкодування здійснюється згідно із умовами договору та вимог спеціального законодавства.
 Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом № 1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).
З наданих суду позивачем документів вбачається, що після настання страхового випадку ПрАТ "СК "АРКС", яке є правонаступником ПрАТ "СК "АХА Страхування", сплатило ТОВ «Саміт моторз Україна» страхове відшкодування у розмірі 46 535грн 50коп. на ремонт автомобіля «Toyota», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить страхувальнику ТОВ «ЕССІТІ Україна», а тому відповідно до положень статей 993, 1191 ЦК України та статті 23 Закону України "Про страхування" ПрАТ "СК "АРКС" має право на відшкодування суми в розмірі 46 535грн 50коп. за договором добровільного страхування наземного транспорту №137ак9юб від 12 березня 2019 року, у межах понесених фактичних витрат та у межах ліміту страхового відшкодування в порядку регресу із відповідача, який згідно з постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 2 грудня 2019 року визнаний винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.
Також позивачем надані докази, що страховик відповідача за договором обов`язкового страхування ПАТ «HACK «ОРАНТА» сплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 38 572грн 79коп.
При цьому, відповідачем не оспорювався розмір страхового відшкодування, який був сплачений ПАТ «HACK «ОРАНТА», а також не заперечувався обов`язок відшкодувати завдану шкоду.
Вказані обставини, норми права та правові висновки Великої Палати Верховного Суду не були враховані судом першої інстанції.
                                                             
Також суд першої інстанції не враховував, що абзац другий пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.
Згідно полісу №162773104 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 11 травня 2019 року франшиза визначена у розмірі 2 000грн.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не звернув уваги, що різниця між виплаченою страховиком відповідача сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу.
За таких обставин саме ОСОБА_1 , як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц.
            Розглядаючи справу № 755/18006/15-ц за позовом ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» до фізичної особи, третя особа без самостійних вимог - ПрАТ «СК «Інкомстрах» про відшкодування завданої майнової шкоди, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року зазначила, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 указаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України від 7 березня 1996 року № 85/96-ВР «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, у якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Суд першої інстанції не врахував, що позивач у позасудовому порядку звертався до страховика, з яким відповідач уклав договір обов`язкового страхування, і страховик відповідача виплатив страхове відшкодування, виходячи із вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та умов договору.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про необґрунтованість позовних вимог та безпідставно звільнив відповідача від обов`язку виплатити різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або 
                                                                       
зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та наданим сторонами доказам, суд неправильно застосував норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.
Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи задоволення апеляційної скарги та позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір за подання позовної заяви у сумі 2 270грн та за подання апеляційної скарги 3 405грн, а всього 5 675грн.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд
 
постановив:
 
апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» задовольнити.
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 грудня 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , який проживає у АДРЕСА_1 , на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 20474912, яке знаходиться у м. Києві, вул. Іллінська, 8, 7 962грн 71коп. та судові витрати у розмірі 5 675грн, а всього 13637грн 71коп.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                                        І.М. Рейнарт  

Судді                                                                           Г.М. Кирилюк

                                                                                                               Т.А. Семенюк