ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/7374/22                                                            Головуючий у І інстанції - Лонтович А.М.,
                                                                                 Суддя-доповідач - Губська Л.В. 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  07 березня 2023 року                                                                                         м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Головуючого судді:                                                  Губської Л.В., 
суддів:                                                            Епель О.В., Карпушової О.В.,
за участю секретаря                                                  Ольховської М.Г.,
представника позивача                                        Костюка І.І.,
представника відповідача                                        ОСОБА_8.,
представника третьої особи                                        ОСОБА_9.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , командування Повітряних Сил України Збройних сил України,  третя особа - Військова частина НОМЕР_2 , про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на роботі,-
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив:
- визнати протиправним і скасувати наказ ТВО командира військової частини НОМЕР_1 генерал-лейтенанта ОСОБА_10. №9 від 23.03.2022 «Про результати службового розслідування» в частині начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним і скасувати наказ командувача Повітряних Сил Збройних Сил України генерал-лейтенанта ОСОБА_11.  №47 від 01.04.2022 в частині накладення на начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - пониження в посаді;
- визнати протиправним і скасувати наказ командувача Повітряних Сил Збройних Сил України генерал-лейтенанта ОСОБА_11. №268 від 03.04.2022 в частині увільнення підполковника ОСОБА_1 з посади начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_3 та призначення на посаду старшого офіцера відділу підготовки штабу Військової частини НОМЕР_4 ;
- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_3 з 04.04.2022;
- рішення в частині поновлення ОСОБА_1  на посаді начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 допустити до негайного виконання.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що під час проходження військової служби він сумлінно виконував свої службові обов`язки, підтвердженням чого є тривалість його служби, а також нагорода орденом Богдана Хмельницького ІІІ ступеня за особисті мужність і героїзм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі. Крім того, зауважує, що підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто невиконання або неналежне виконання ним службових обов`язків, в той же час, зазначені у висновку службового розслідування обставини є помилковими, бездоказовими та не відповідають фактичним обставинам, без урахування при цьому характеру та обставин вчиненого правопорушення, його наслідків, попередньої поведінки, а також тривалості військової служби та рівня знань.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2022 року у задоволені позову відмовлено.
При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що належними та допустимими доказами в повному обсязі доведено наявність дисциплінарного проступку в діях позивача, а саме неналежне виконання ним своїх функціональних обов`язків.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій,посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що по-перше, судом зовсім проігноровано його доводи та докази щодо участі в бойових діях у зоні проведення АТО, нагородження згідно Указу Президента України орденом Богдана Хмельницького III ступеня. По-друге, згідно Наказу Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 «Про затвердження Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» усі військовослужбовці проходять оцінювання за результатами служби за рік. В результаті оцінювання за 2021 рік його могли понизити в посаді, але в кінці 2021 року він пройшов оцінювання та був залишений на посаді начальника штабу в/ч НОМЕР_2 , при цьому, усі наявні у нього дисциплінарні стягнення (догани, суворі догани), а також факт притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-20 КУпАП України було враховано. По-третє, його було притягнуто до адміністративної відповідальності за появу у військовій частині в стані алкогольного сп?яніння і суд в оскаржуваному рішенні посилається на постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24.06.2021 у справі № 362/3045/21. Проте, приймаючи до уваги дану постанову, суд першої інстанції не надав жодної оцінки іншим доказам щодо цієї обставини, де позивач пояснював, що вживав алкоголь напередодні на похоронах військовослужбовців, і при появі у військовій частині були лише залишкові ефекти від вживання алкоголю. Крім цього, командир в/ч НОМЕР_2 під час допиту в суді дав чітку відповідь: «За час служби не бачив жодного разу начальника штабу в стані алкогольного сп`яніння». Наголошує, що наведені обставини мають значення для справи, проте суд першої інстанції їх не з?ясував, проігнорував доводи позивача, не надав оцінку доказам, що призвело до ухвалення незаконного рішення. Суд першої інстанції встановив обставину порушення позивачем своїх обов?язків в частині контролю за обліком особового складу і чисельністю підпорядкованих військ за відсутності достатніх доказів,  помилково встановив обставину його ухилення від здійснення своїх функціональних обов?язків, оскільки надання наказу його прямому підлеглому підполковнику ОСОБА_2 відповідати близько 12 годин за особовий склад штабу здійснено в межах повноважень начальника штабу та відповідало обстановці, при цьому, ні в письмових поясненнях підполковника ОСОБА_2 , ні в показаннях свідка ОСОБА_3 не йшлося про ухилення позивача від здійснення своїх функціональних обов?язків. Крім того, висновки суду щодо хаотичності та неконтрольованості знищення документів ґрунтуються на припущеннях, оскільки показання свідків капелана ОСОБА_4 та співробітника СБУ ОСОБА_5 не підтверджують такі обставини. Суд помилково вказав, що твердження позивача є прямим порушенням військової присяги, оскільки в обстановці ракетних обстрілів аеродрому Васильків було недоцільно здійснювати охорону пошкодженої будівлі штабу, у якій не знаходилися жодні документи з обмеженим доступом або майно, яке представляло цінність. Також апелянт наголошує, що висновки суду першої інстанції щодо особистої охорони Бойового Прапора є безглуздими, оскільки для позивача, як військовослужбовця та офіцера Збройних Сил України, питання збереження Бойового Прапора є надважливим, а тому він взяв безпосередньо на себе відповідальність зберегти Святиню військової частини і цю задачу виконав успішно.
Військова частина НОМЕР_1 , Військова частина НОМЕР_5 (командування Повітряних Сил України Збройних сил України) та Військова частина НОМЕР_6 відзиви на апеляційну скаргу, в яких просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначають про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі, при цьому, наголошують, що судом першої інстанції повно і всебічно проаналізовано усі докази та обставини справи і ухвалено законне і обґрунтоване рішення.
В судовому засіданні представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримав, наполягав на їх задоволенні, в той час, як представники інших учасників справи проти цього заперечували, просили рішення суду залишити без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши докази на підставі матеріалів справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, судом установлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 01.07.1997 є військовослужбовцем Збройних Сил України.
З 28.09.2020 обіймав посаду начальника штабу-першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 .
16.03.2022 командиром в/ч НОМЕР_1 видано наказ №60ад про призначення службового розслідування стосовно посадових осіб в/ч НОМЕР_2 .
23.03.2022 командиром в/ч НОМЕР_1 видано наказ №9 про результати службового розслідування, яким вирішено порушити клопотання про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді «пониження в посаді».
01.04.2022 командувачем Повітряних Сил ЗСУ видано наказ №47 про притягнення до дисциплінарної відповідальності підполковника ОСОБА_1 та накладення дисциплінарного стягнення «пониження в посаді».
03.04.2022 командувачем Повітряних Сил ЗСУ видано наказ №268, яким позивача увільнено від посади начальника штабу-першого заступника командира в/ч НОМЕР_2 .
Не погоджуючись із зазначеними наказами, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувані накази видані суб`єктами владних повноважень на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, отже ці накази та дії відповідачів є правомірними.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2  ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, згідно  ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»  від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною четвертою вказаної статті визначено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 3 Закону № 2232-XII передбачено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг врегульовано Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.
Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 №551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Статут), згідно ст.1 якого, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Згідно ст.ст.2,3,4Статуту, військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі. Військова дисципліна досягається шляхом, зокрема, виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання           Конституції           та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України, тощо. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися           Конституції           та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків (ч.3 ст.5 Статуту).
Так, Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі - Порядок), який визначає підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі.
Згідно положень Розділу ІІ Порядку, службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.
Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
Службове розслідування проводиться для встановлення неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; тощо.
Відповідно до Розділу ІІІ Порядку, рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Інші посадові (службові) особи у разі необхідності звертаються за підпорядкованістю з клопотанням про призначення службового розслідування.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування.
За приписами розділу V Порядку, за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.
За результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Статутом.
В свою чергу, відповідно до ст.45 Статуту,у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Як визначено статтею48 Статуту,на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: зауваження; догана; сувора догана; позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); пониження в посаді; пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Відповідно до ст.83 Статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини (ст.84 Статуту).
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу (ст.85 Статуту).
Відповідно до ст.86 Статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Так, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1  ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який Указом Президента України №133/2022 від 14.03.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.
Указом Президента України №341/2022 від 17.05.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб.
Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-XII особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану`від 12.05.2015№ 389-VIII (далі - Закон № 389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
За приписами пункту 2 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом № 389-VIII заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут ВС ЗСУ).
Згідно ст.11 Статуту ВСЗСУ, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися           Конституції України           та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок.
Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (ст.ст. 13, 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ).
Військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому (ст.49 Статуту внутрішньої служби ЗСУ).
За обставинами справи, на підставі ст. 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, листа заступника начальника 3 відділу 1 управління ДВКР СБ України від 16.03.2022, наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.03.2022 №60ад «Про призначення службового розслідування» комісією було проведено службове розслідування з метою уточнення причин та умов, що сприяли негативному процесу системи управління у військовій частині НОМЕР_2 в умовах воєнного стану, а також встановлення ступеня вини посадових осіб військової частини НОМЕР_2 , зокрема начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_1 .
За наслідками службового розслідування, ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог абз.1 ст. 11, ст. 16, ч.1 ст. 68, абз.абз. 2, 6, 7, 18 ст. 69 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, що полягало у неналежному виконанні своїх функціональних обов`язків, неналежній організації роботи штабу та керування ним, неузгодженні роботи заступників командира військової частини, неналежній організації зв`язку, в тому числі приховане управління військами, захисті інформації від несанкціонованого доступу та протидії технічним засобам розвідки, своєчасного й правильного доведення до підрозділів і служб усіх наказів командира військової частини, а також перевірку їх виконання, нехтуванні вимог керівних документів, невиконанні обов`язків за посадою, що призвело до часткової втрати управління та зриву роботи штабу.
При цьому, службовим розслідуванням встановлено, що 23.02.2022 о 23.00 начальник штабу-перший заступник військової частини НОМЕР_2 підполковник ОСОБА_1 отримав сигнал оповіщення та прибув на командний пункт.
Апелянт наголошує, що ним організовано бойову роботу з наявним особовим складом, при цьому, відсутність окремих посадових осіб, на його думку, не вплинула на якість та ефективність роботи, але наказ про переведення на посилений режим роботи у військовій частині НОМЕР_2 не видавався.
Водночас, відповідно до Настанови з оперативної роботи штабів, частина II (військова частина), затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 29.06.2016 № 08, начальник штабу (позивач) при переведенні військової частини на посилений режим роботи повинен був оформити відповідним наказом у якому одним із пунктів визначається порядок організації бойового чергування, оперативно-чергової (чергової) служби, що ним не було зроблено.
Згідно п. 1.8. розділу I Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 26.05.2014 №333, начальники штабів зобов`язані здійснювати контроль за обліком особового складу і чисельністю підпорядкованих військ.
Разом з тим, особовий склад ніхто не перевіряв, облік не вівся, що підтверджується показами свідка старшого помічника начальника штабу військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_3 , який в судовому засіданні в суді першої інстанції пояснив, що він прибув до військової частини НОМЕР_2 25.02.2022, позивача не бачив та вони навіть не знайомі.
24.02.2022 позивачу було доручено убути на територію в/ч НОМЕР_2 з метою організації та управління системою охорони, оборони та протиповітряного прикриття аеродрому, а також відновлення роботи штабу, організації роботи запасного командного пункту.
При цьому, як пояснив капелан військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_4 , допитаний в суді першої інстанції в якості свідка, він здійснював охорону будівлі штабу з 24.02.2022 за власною ініціативою, втілював заходи охорони та оборони, а також організував чергування лише з двома військовослужбовцями, незважаючи на те, що деякі документи, які в той момент неможливо було евакуювати, ще знаходились в закритих приміщеннях штабу.
Колегія суддів вважає неприпустимими твердження апелянта щодо того, доцільно чи недоцільно здійснювати охорону штабу ризикуючи життям та здоров`ям військовослужбовців, ставлячи їх на чергування в бойовій обстановці, оскільки це є прямим порушенням військової присяги, де передбачено, що військовослужбовець повинен обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок. Невиконання позивачем цих вимог могло призвести до захоплення противником документів з обмеженим доступом.
Так, 24.02.2022 о 5.00 начальник оперативного відділу-заступник начальника штабу підполковник ОСОБА_2 отримав наказ від позивача у телефонному режимі відповідати за особовий склад штабу, займатись роботою щодо обладнання та відновлення функціонування штабу, інших наказів від ОСОБА_1 він не отримував.
Наведене підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_2 та показами у судовому засіданні свідка ОСОБА_3 , що свідчить, у свою чергу про те, що позивач фактично ухилився від здійснення своїх функціональних обов`язків, які передбачені ч. 1 п. 6 Положенням про Штаб військової частини НОМЕР_2 , затвердженої наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 25.03.2021 №94дск.
Також, судом установлено і підтверджується матеріалами справи, що оперативна обстановка у військовій частині особовому складу не доводилась, бойові донесення та зведення відпрацьовуються, але до вищого штабу інформація надається засобами телефонного зв`язку. Паперові екземпляри станом на 19.03.2022 відсутні. Фельд`єгерський зв`язок не використовувався.
Водночас, згідно письмових пояснень військової частини НОМЕР_1 , військова частина НОМЕР_2 приписана на Фельд`єгерсько-поштове забезпечення 09.11.2006 до військової частини НОМЕР_7 ( АДРЕСА_1 ), про що зроблено відмітку в атестаті фельд`єгерсько-поштового забезпечення, який знаходиться у військовій частині НОМЕР_7 .
У Переліку військових гарнізонів (населених пунктів), який затверджений Командувачем військ зв`язку та кібербезпеки Збройних Сил України від 15.11.2022 №168/21/6/88/дск вказано, що військова частина НОМЕР_7 обслуговує військові частини Васильківського гарнізону, в який входить і військова частина НОМЕР_2 .
Також, у щорічному звіті, який подає військова частина НОМЕР_7 до відділу зв`язку Командування Повітряних Сил Збройних Сил України вказано, що військова частина НОМЕР_2 обслуговується 207 станцією фельд`єгерсько-поштового зв`язку (військова частина НОМЕР_7 ).
Як зазначено в п.1Положення про станцію фельд`єгерсько-поштового зв`язку, затвердженого 04.02.2020, 207 станція фельд`єгерсько-поштового зв`язку призначена для забезпечення військових частин та установ фельд`єгерсько-поштового зв`язку шляхом прийому, обробки і доставки секретних відправлень, періодичного друку, службових видань та літератури (наказів, директив, настанов, керівництв, положень і інших документів, які регламентують службову діяльність військових частин і бойову підготовку).
На підтвердження функціонування фельд`єгерсько-поштового зв`язку в лютому-березні 2022 року до суду надано копію реєстру №2 від 09.03.2022 про отримання відправлення старшого лейтенанта ОСОБА_12 (військова частина НОМЕР_2 ), який містить печатку військової частини НОМЕР_2 .
Наведене свідчить про те, що для направлення донесень в паперовому вигляді до вищестоящого штабу фельд`єгерський зв`язок військовою частиною НОМЕР_2 не використовувався.
Також, службовим розслідуванням встановлено, що робота щодо знищення (евакуації) документів з будівлі штабу начальником штабу не координувалась. Знищення документів, які мають гриф обмеження доступу «для службового користування» відбувалося неконтрольовано.
В будівлі штабу приміщення залишились покинуті, інформація з обмеженим доступом особового відділення та кадрів була знищена частково та залишена без нагляду, документи мобілізаційного відділення не знищено взагалі та залишено без нагляду.
Водночас, колегія суддів вважає слушними доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, про те, що постанова Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 № 939дск, на яку посилається апелянт і яка регламентує порядок знищення документів з грифом «таємно», не застосовується при роботі з документами з грифом «для службового користування», оскільки порядок роботи, який регламентує знищення документів з грифом «для службового користування», визначений Інструкцією з діловодства у Збройних Силах України, затвердженою наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 № 124 (далі - Інструкція № 124).
Як вбачається з довідки командира військової частини НОМЕР_2 від 15.09.2022 № 1051 (а.с.85 том 1), відповідно до п. 9 п.п. 9.3 Інструкції № 124 у військовій частині були знищені частково документи та справи без грифу обмеження доступу та для службового користування, термін зберігання яких становить 10 років, при цьому, акти екстреного знищення на документи для службового користування відповідно до Інструкції № 124 не складалися.
В той же час, відповідно до вимог п.1.14 Інструкції № 124, безпосередня відповідальність за забезпечення правильної організації діловодства і контролю за його веденням покладається на начальника штабу військової частини.
У судовому засіданні в суді першої інстанції це підтвердили свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , заступник начальника 3 відділу 1 управління ДВКР СБ України, який, зокрема, повідомив, що починаючи з 25.02.2022 щоденно робив об`їзд усіх в/ч та близько 21.00 25.02.2022 прибув до Васильківського гарнізону, де виявив відсутність особового складу, в будівлі штабу приміщення документи залишились покинуті, в кабінетах оперативного відділення знаходились документи з грифом у відкритому доступі та залишені без нагляду, документи мобілізаційного відділення не знищено взагалі та також залишені без нагляду, про що ОСОБА_5 доповів позивачу особисто, але той ніяк не відреагував. 
Також Комісією встановлено, що узгодженню роботи заступників командира бригади та організації роботи штабу підполковник ОСОБА_1 не приділяв належної уваги, натомість особисто працював з волонтерськими організаціями та міською радою щодо забезпечення військової частини необхідними матеріальними засобами, що не входить до його функціональних обов`язків.
Позивач, підтверджуючи свою співпрацю з волонтерськими організаціями та міською радою, стверджує, що кожен начальник та керівник, який відповідає за свій особовий склад, зобов`язаний забезпечити їх всіма необхідними речами у критичний момент.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що позивачу не ставиться у вину  співпраця з волонтерськими організаціями, а лише наголошується, що така співпраця не повинна впливати на основний напрям роботи військової частини особливо під час посиленого несення служби.
В свою чергу, доводи апелянта, що він особисто взяв на себе охорону Бойового Прапора ,  усвідомлюючи, що це йде всупереч з його посадовими обов`язками, оцінюються колегією суддів критично, позаяк відповідно до абзацу 11 статті 69 Статуту внутрішньої служби ЗСУ він зобов`язаний організувати охорону Бойового Прапору військової частини, держаних нагород, військових символів, документів та грошової скриньки військової частини, та особисто виконувати обов`язки за посадою, які мали більш важливе значення в перші дні широкомасштабного вторгнення російської федерації.
З огляду на все вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наведені в акті службового розслідування факти, а також інші досліджені судом докази підтверджують нехтування підполковником ОСОБА_1 вимог керівних документів та виконання своїх функціональних обов`язків не в повному обсязі, що призвело до часткової втрати управління та зриву роботи штабу.
При цьому, доводи апелянта про те, що відповідачем не враховано його попередньої поведінки, а судом першої інстанції це питання з`ясовано неповно, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що участь апелянта в бойових діях у зоні проведенні АТО та нагородження  орденом Богдана Хмельницького III ступеня в 2014 році,не стосуються періоду проходження військової служби на посаді начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 з 28.03.2020 по 07.04.2022.
В свою чергу, при накладенні дисциплінарного стягнення відповідачем було враховано характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби позивача.
Так, згідно з довідкою командира військової частини НОМЕР_2 від 03.10.2022 №1145 за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 на посаді начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 з 28.03.2020 по 07.04.2022 на позивача були накладені кілька дисциплінарних стягнень, зокрема догани і суворі догани. 
Крім того, взято до уваги постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24.06.2021 у справі № 362/3045/21, якою ОСОБА_1 було визнано винним за ч. 1 ст. 172-20 КпАП України за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Проаналізувавши викладені позивачем доводи щодо безпідставності притягнення його до відповідальності,суд першої інстанції дійшов  правильного висновку, що він лише намагається уникнути відповідальності, посилаючись виключно на формальні підстави, за відсутності доведеності ним протилежного, які в умовах правового режиму воєнного стану та проведених активних бойових дій на території в/ч та аеродрому не можуть бути підставами для скасування винесених наказів. 
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем службової дисципліни.
Такими обставинами є лише фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діяннях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків і причинного зв`язку між ним і дією порушника дисципліни.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 14.01.2021 у справі №817/1318/17.
Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив питання у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, судом повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, та колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскарженого рішення суду.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
При цьому, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Керуючись ст.ст. 238, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328  КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2022 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Постанова в повному обсязі складена і підписана 13.03.2023.

Головуючий-суддя:                                                                             Л.В. Губська
Судді:                                                                                                     О.В. Епель
                                                                                                    О.В. Карпушова