ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3261/23 Справа № 200/14281/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Цитульський В. І. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
Судді-доповідача                                 Никифоряка Л.П.
Суддів                                                 Гапонова А.В., Новікової Г.В. 
за участі секретаря судового засідання           Піменової М.В.
розглянувши відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в м. Дніпро справу що виникла з цивільних правовідносин за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю, в якій подано апеляційну скаргу ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 листопада 2022 року (головуючий у суді першої інстанції Цитульський В.І.),  –     
В С Т А Н О В И В:
30 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Дніпровської міської ради в якому виклала вимогу визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю. В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що вона з 2003року проживає в даній квартирі, яка належала на прав власності ОСОБА_3 . 
Необхідність визнання права власності на вказане майно з боку позивачки обумовлене тим, що вона відкрито і безперервно володіє цим майном більше як 15 років, підтримує його в належному стані, здійснює ремонт, оплачує комунальні послуги за вказаним адресом та у такий спосіб набула право власності на нього.

       Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2022 року в задоволенні позову відмовлено. Згідно висновків суду для визнання права власності з наведених позивачем підстав не достатнім є заволодіння майном, без підтвердження обставин щодо добросовісності такого заволодіння і обізнаності власника, Дніпровської міської ради, про таке заволодіння та обставин щодо відкритого і безперервно володіння нерухомим майном протягом десяти років з боку позивача ОСОБА_1 . 

       В апеляційній скарзі представник позивача вимагав рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводились до того, що суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин статтю 344 ЦК України і не врахував, що позивач більше 15 років відкрито, безперервно володіє нерухомим майном,  а тому дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягало в тому, що поза увагою суду залишилась та обставина, що на час зайняття квартири позивачем Дніпровська міська рада не була її власником і квартира не знаходилась в комунальній власності до моменту реєстрації такого права в 2021році, також були відсутніми спадкоємці після смерті власника  ОСОБА_3 .
Інша вимога апеляційної скарги заявником зводилась до неповного з`ясування обставин у справі, зокрема судом не враховано, що позивач добросовісно вселилася в квартиру зі згоди працівників кооперативу в обслуговуванні якого знаходився будинок, котрі саме і вселили позивач в квартиру. І це, на думку  ОСОБА_1 , було достатньою підставою для отримання права власності на спірну квартиру. 

       У відзиві на апеляційну скаргу Дніпровська міська рада зазначила, що судом ухвалено рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

       Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, пояснення представника позивача та пояснення представника відповідача, за відсутності позивача, явка якої є необов`язковою, повідомленої про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

       В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.
       28 травня 1981 року ОСОБА_3 звернулася в органи приватизації із Заявою в якій викладено прохання оформити право власності квартиру АДРЕСА_1 /том ІІ а.с.41-42/. 
       Згідно Розпорядження органу приватизації від 29 вересня 1993року вирішено оформити право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 /том ІІ а.с.39/.
       Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27 грудня 2012року задоволено заяву Дніпровської міської ради, визнано відумерлою спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 та складалася із квартири АДРЕСА_1 і передано квартиру в комунальну власність територіальної громади міста Дніпра /том ІІ а.с.43-44/.
       Право комунальної власності на квартиру АДРЕСА_1 за Дніпровською місткою радою зареєстроване 31 березня 2021року /інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно том ІІ а.с.45/.
       Та Рішенням про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста та визначення балансоутримувача деяких об`єктів нерухомого майна від 21 серпня 2013року № 324 квартиру АДРЕСА_1 прийнято в комунальну власність та балансоутримувачем цього майна визначено КП «Жилсервіс-2» ДМР /том ІІ а.с.47/.
       Згідно акту трьох жителів будинку АДРЕСА_2 від 29 серпня 2018року ОСОБА_1 проживає з 2003року по день складання акту в квартирі 127 цього будинку /том І а.с.18/.
       Також Довідка про фактичне місце проживання Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Тополя-2, Б.26» від 20 лютого 2018року містить відомості про те, що ОСОБА_1 фактично проживає в квартирі АДРЕСА_1 , своєчасно сплачує комунальні платежі, підтримує житло в належному стані та веде домашнє господарство, здійснює поточні та капітальні ремонти /том І а.с.19/.
       В Звіті про оцінку однокімнатної квартири АДРЕСА_1 її ринкова вартість на дату оцінки 23 лютого 2018року становила 177000,00грн /том І а.с.20-45/.
       Матеріали справи містять Договір на монтаж натяжної стелі № 0204/17 від 02 квітня 2017року в квартирі АДРЕСА_1 , укладений ОСОБА_1 з фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 /том І а.с.12-14/; Договір № 508003 від 31 жовтня 2016року про виготовлення, доставлення і установку металопластикових виробів в квартирі АДРЕСА_1 , укладений ОСОБА_1 з ТОВ «Підприємство «Монтажбуд» /том І а.с.15-17/.
       Водночас ОСОБА_1 надала квитанції про сплату за комунальні послуги за платника ОСОБА_3 за період 2016року, 2017року та 2018років /том І а.с.47-60/. 
       Відмовляючи в позові суд першої інстанції зробив висновок про те, що позивач не довела обставин з приводу того, що вона добросовісно заволоділа спірною квартирою та відкрито і безперервно володіє цим майном за умови обізнаності про цю обставину з боку власника. 
       Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини у справі та правильно застосував норми матеріального права.
       Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
       Згідно з частиною першою статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цивільним кодексом України.
       За змістом наведеної норми для набуттям права власності за набувальною давністю потрібна сукупність таких умов - володіння має бути добросовісним тобто таким коли особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності, наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності та володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні.
Стосовно обставин справи заволодіння спірним майном позивач пов`язував із тою обставиною що її вселили працівники кооперативу балансоутримувача в квартиру котра належала на праві власності  ОСОБА_3 після смерті якої не залишилось спадкоємців та ніхто не претендував на це майно.
       За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.
Позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Отже визначальним у даній справі є те що спірне майно має власника, та в ході судового розгляду позивачем не підтверджено обставин з приводу того, що Дніпровська міська рада, як представник громади на цій території була обізнана з тим, що належним їй, за рішенням суду майном, що становило відумерлу спадщину заволоділа ОСОБА_1 , та власник втратив правовий інтерес до належного йому майна.
У відповідності до положень частини 1 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Суд апеляційної інстанції виходить з того, що позивач не підтвердила існування правових підстав для задоволення позову та визнання за нею права власності на спірне майно за набувальною давністю, оскільки покази свідків щодо правомірності заволодіння майном не замінюють собою відповідних рішень компетентних органів та не є належним доказом. 
       Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, висновки суду в частині задоволення позову здійсненні з дотриманням норм матеріального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін. 

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,- 

П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
       Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2022 року залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Повне судове рішення складено 28 березня 2023року.
       Судді: