КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Апеляційне провадження № 22-ц/824/4502/2023 
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
            15 березня 2023 року                                                            м. Київ
                                                                                                            Справа № 757/22810/22-ц
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого   судді-доповідача                            Ящук Т.І., 
суддів                                                                        Махлай Л.Д., Немировської О.В., 
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 05 вересня 2022 року, постановлену у складі судді Григоренко І.В.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест холдинг» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку,
встановив:
 
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05 вересня 2022 року справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Метінвест холдинг»  про стягнення заробітної плати та середнього заробітку - передано на розгляд за підсудністю до Заводського районного суду м. Запоріжжя.
Не погоджуючись з ухвалою, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до Печерського районного суду м. Києва, посилаючись її незаконність, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, не повне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.  
Вказує, що позов було подано до належного Печерського районного суду міста Києва за зареєстрованим місцем проживання позивача: АДРЕСА_1 , на підставі ч. 1 ст. 28 ЦПК України, якою визначено, що позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.
 
Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у позовній заяві зазначає, що відповідач - ТОВ «Метінвест холдинг зареєстроване за адресою: 69008, Запорізька обл., м. Запоріжжя, Південне шосе, буд. 80, каб. 1. Також, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «Метінвест холдинг» зареєстроване за адресою: 69008, Запорізька обл., м. Запоріжжя, Південне шосе, буд. 80, каб. 1, що територіально відноситься до Заводського районного суду м. Запоріжжя (69000, м. Запоріжжя, вул. Лізи Чайкіної, 65).
Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що справу слід передати на розгляд до Заводського районного суду м. Запоріжжя (69000, м. Запоріжжя, вул. Лізи Чайкіної, 65) за зареєстрованим місцем знаходження відповідача відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України, у зв`язку з непідсудністю справи Печерському районному суду м. Києва.
 
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.  
З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2022 року  ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Метінвест холдинг», в якому просить:
- стягнути з ТОВ «Метінвест холдинг» 1 501 326,30 грн. заборгованості із сплати заробітної плати; 32 591,63 грн. компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати; 578 859,82 грн. компенсації за 74 дні невикористаної основної щорічної відпустки;
 - стягнути з ТОВ «Метінвест холдинг» середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати, починаючи з 28.07.2022 по день ухвалення рішення суду;
- допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення невиплаченої заробітної плати за один місяць у розмірі 363 433,62 грн.
Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що наказом в.о. директора з персоналу та соціальної політики ТОВ «Метінвест холдинг»  ОСОБА_3 від 21.06.2019 № 234к позивача з 24.06.2019 прийнято на посаду керівника проектів Фінансової дирекції в структурному підрозділі відповідача в місті Маріуполь. Згідно з наказом про прийняття на роботу позивач прийнятий на повну ставку, тривалість робочого тижня визначена як 40 годин, а посадовий оклад встановлений у розмірі, який до відрахування всіх обов`язкових платежів становить гривневий еквівалент 12 423,00 долари США, визначений за курсом Національного банку України на дату нарахування виплати. Відповідно до вказаного наказу трудовий договір з позивачем укладено по 23.06.2020. Утім трудовий договір неодноразово переукладався. Наказом директора зі сталого розвитку та взаємодії з колективом ОСОБА_4 від 22.07.2022 року № 254 к/тр позивача з 27.07.2022 звільнено з посади за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.Згідно з наказом при звільнені позивачу належить сплатити компенсацію за 74 дні невикористаної основної щорічної відпустки.
З розрахункової відомості за підписом фінансового директора відповідача ОСОБА_5 вбачається, що сума компенсації за 74 дні невикористаної основної щорічної відпустки становить 1 132 721,70 грн (911 570,80 грн після сплати податків). Інших виплат у зв`язку зі звільненням позивачу не нараховано.
Позивач вважає, що таким чином відповідачем було порушено вимоги ст. 116 КЗпП України, а саме не виплачено всі суми, які належать працівнику при звільненні: не виплачено заборгованість із заробітної плати; не виплачено компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати; не правильно розраховано компенсацію за 74 дні невикористаної основної щорічної відпустки.
Отже, зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що даний позов виник з трудових правовідносин.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Загальні правила підсудності визначені ст. 27 ЦПК України.
Відповідно до ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
 Частиною 1 ст. 28 ЦПК України визначено, що позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.
Дане положення встановлює правила підсудності на вибір позивача - альтернативної підсудності. Сутність цієї підсудності полягає у тому, що вона не виключає можливості звернення до суду за правилами загальної підсудності, а навпаки, поряд з цією, встановлює можливість звертатися до іншого або інших судів, тобто встановлює альтернативу - можливість для позивача обирати один із двох чи декількох судів.
Відповідно до ч. 16 ст. 28 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу. 
 
У постанові Верховного Суду від 11 вересня 2020 року у справі № 725/2910/19 (провадження № 61-8546св20) зазначено, що тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це така підсудність, при якій позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох вказаних у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (стаття 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина шістнадцята статті 28 ЦПК України).
 
З позовної заяви та матеріалів, доданих до апеляційної скарги, вбачається, що місце проживання позивача ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Печерського району м. Києва. 
Отже, оскільки позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача, то позивач, звертаючись з позовною заявою до Печерського районного суду м. Києва за своїм зареєстрованим місцем проживання відповідно до положень ч.1 ст. 28 ЦПК України, не порушив вимог закону щодо територіальної (юрисдикції) підсудності.
Враховуючи викладене, при вирішенні питання щодо відкриття провадження суд першої інстанції на вищезазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав щодо передачі позовної заяви за підсудністю до Заводського районного суду м. Запоріжжя, за зареєстрованим місцем знаходження відповідача ТОВ «Метінвест холдинг».
Відповідно до ч.4 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин,  ухвала Печерського районного суду м. Києва від 05 вересня 2022 року постановлена  з порушенням  вимог процесуального права, тому існують підстави для скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись  ст.ст. 259, 268, 367, 374 - 379, 381-384, 390  ЦПК  України, суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 ,  - задовольнити.  
Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 05 вересня 2022 року - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

  Суддя  - доповідач:                                                                     Ящук Т.І. 
 
                        Судді:                                                                      Махлай Л.Д. 
                                                                                                         
                                                                                                         Немировська О.В